Linea Søgaard-Lidell: Flere EU-lande skal lære af det danske pantsystem
Det danske pantsystem er verdensklasse. Skal vi komme verdens affaldsproblemer til livs, skal flere lande udvikle deres returssystem, skriver europaparlamentariker for Venstre Linea Søgaard-Lidell.
![På trods af EU’s Engangsplastikdirektiv, der sætter et mål for 90 procent separat indsamling af drikkevareflasker af plast i 2029, ser flere lande uden et pant- og retursystem ikke ud til at komme i mål, skriver Linea Søgaard-Lidell (V).<br><br>](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=2560,f=jpeg/https://legacy.altinget.dk/images/article/261912/86748.jpg)
Foto: Pressefoto/ Europa-Parlamentet for Venstre
Linea Søgaard-Lidell
MF (V){{image:id:POSTION}}Verden har et klart overforbrug af emballage. Jeg kender selv følelsen, når jeg handler ind: At mine varer er pakket utrolig godt ind i alverdens forskellige materialer, som nok ikke altid bliver genanvendt.
Selvom en del virksomheder heldigvis er begyndt at nytænke emballage – for eksempel ved at bruge mindre plastik eller genanvende tidligere brugte materialer – så er den samlede mængde af emballagematerialer vokset med 13,6 millioner tons fra 2009 til 2019.
En stigning på mere end 20 procent. Det er en skræmmende tendens. Skal vi håndtere overforbruget, så skal vi i Europa blive endnu bedre til at indsamle vores affald, genanvende og genbruge.
Det danske pantsystem er førende
EU har allerede iværksat effektive regler for at løse nogle af klima- og miljøproblemerne. Det gælder blandt andet EU’s Engangsplastikdirektiv, der trådte i kraft sidste sommer. Det sætter et mål for 90 procent separat indsamling af drikkevareflasker af plast i 2029.
Det er nemlig ikke kun erhvervslivet, der skal under lup, når vi taler om håndtering af emballage. Vi politikere skal også turde at træffe de rigtige valg i de kommende forhandlinger.
Linea Søgaard-Lidell
Europaparlamentariker (V)
Kigger vi mod Danmark, så har erhvervslivet og politikerne i forvejen etableret et af de største bæredygtighedsprojekter, som netop opfylder indsamlingsambitionen. Et pant- og retursystem.
Det blev etableret af bryggerierne allerede for 20 år siden og drives sammen med dagligvarehandlen. Her tages der et fælles ansvar, og det er nemt for forbrugerne at bidrage.
Resultatet af vores pant- og retursystem er virkelig flot, og vi kan roligt prale med det: Returprocenten for plastikflasker er på 95 procent i Danmark – blandt et af de højeste i Europa.
Det er beviset på, at vi har brug for et industridrevet og non-profit retursystem, hvor overskuddet går til at forbedre miljøet, og ikke er behæftet af skjulte skatter men drevet på baggrund af pant.
Politikerne bør tage ansvar
Sidste år foreslog jeg, at vi skal kræve, at alle EU-lande får retursystemer, og at de skal kunne tale sammen. Det fik jeg heldigvis opbakning til fra mine kolleger i Europa-Parlamentet, da vi stemte vores strategi for cirkulær økonomi igennem. Jeg håber, at vi nu kan omsætte det til lovgivning.
For det er nemlig ikke kun erhvervslivet, der skal under lup, når vi taler om håndtering af emballage. Vi politikere skal også turde at træffe de rigtige valg i de kommende forhandlinger. Det lyder umiddelbart ligetil, men der er allerede kritiske stemmer – også i Europa-Parlamentet – som modarbejder obligatoriske retursystemer.
Det kan man undre sig over. For kigger vi ud over de danske grænser, er det tydeligt, at lande uden et pant- og retursystem ikke kommer nær de 90 procent. Status er, at de alene indsamler mellem cirka 22 procent til 70 procent – dog med en enkelt undtagelse af Belgien, som rammer lidt over.
Dette in mente, er det forventeligt, at flere EU-lande ikke vil nå EU’s allerede fastsatte indsamlingsmål. Samtidig har retursystemer fordelen af at levere en separat og ren strøm af materiale, hvor gamle flasker bliver til nye flasker. Det kan bidrage til EU’s klimamål, for eksempel ved at reducere behovet for nye materialer takket være genanvendelse.
Etableringen af et effektivt retursystem er en kompleks proces, og kan ikke gøres på en nat. Vi skal derfor turde sætte retningen og vedtage minimumskrav for udformningen – krav, der er baseret på succesfulde erfaringer. Har man sagt a til politiske mål, må man også sige b til effektive løsninger.