Lars Struwe: Verdens brændpunkter er forbundne og forandrer dynamikken i Nato
Nato ændrer sin sikkerhedspolitik fra regional til global. Det sker som et svar på en række koblinger mellem regioner, der tidligere ikke var koblet, skriver Lars Bangert Struwe.
![Når Rusland får hjælp af Iran og Nordkorea i krigen mod Ukraine, så kobles Asien med Europa i en sikkerhedspolitisk sammenhæng, som vi ikke har set i årtier, skriver Lars Bangert Struwe.](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=2560,f=jpeg/https://legacy.altinget.dk/images/article/283853/127671.jpg)
![Lars Bangert Struwe](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/13358/lars-bangert-struwe.jpg)
Lars Bangert Struwe
Generalsekretær, AtlantsammenslutningenNato har på topmødet i Washington i juli ændret sin tilgang til sikkerhedspolitik. Det fremgik meget klart, når man gik rundt iblandt deltagerne til topmødet og til dels i topmødets sluterklæring.
Der skabes nu et tættere og tættere samarbejde med Natos fire partnerskabslande i Asien: Japan, Sydkorea, Australien og New Zealand. Det er en ny dynamik, som blev meget klar på Nato-topmødet. Nato ændrer sig fra at se regionalt på sikkerhedspolitik til at se globalt – og det får betydning for os alle.
Det nye fokus i Nato skyldes i høj grad Rusland. Ruslands krig mod Ukraine har frigivet nogle kræfter, som vi ikke har set i årtier. Der sker nu en kobling imellem Asien – herunder Mellemøsten – Europa og USA.
Ruslands krig mod Ukraine har frigivet nogle kræfter, som vi ikke har set i årtier.
Lars Bangert Struwe
Generalsekretær, Atlantsammenslutningen
Pirateriet ud for Somalia truede for 15 år siden den internationale samhandel, og dengang gik Kina, Rusland, Indien sammen med USA, EU og andre for at stoppe den trussel. Der var en høj grad af prioritering af samhandel på tværs af politisk observans.
Det ser vi ikke gentage sig over for houthierne, der på samme måde, som de somaliske pirater, truer sejladsen i området. Det viser meget tydeligt den nye kobling i sikkerhedspolitikken.
En gevinst for USA
I USA har særligt Donald Trump og dele af det republikanske parti set ned på Nato. Under Den Kolde Krig var det i USA's interesse at holde Sovjetunionen (Rusland) i skak.
Siden 1990'erne har USA omprioriteret og har gerne set, at Europa tager sig af Rusland. Nu forener det nye globale sikkerhedspolitiske syn i Nato sig i langt højere grad med amerikanske sikkerhedspolitiske interesser.
USA har brug for hjælp mod Kinas markant forøgede militære magt. Kina presser sine naboer i Asien, og det mærkedes tydeligt på Nato-topmødet.
Nato-partnerskabet med Japan, Sydkorea, Australien og New Zealand er i høj grad i amerikansk interesse. Koblingen af Rusland, Kina og Nordkorea er derfor en måde, hvorpå de amerikanske prioriteringer imødekommes.
Franske, tyske, italienske og britiske flådestyrker har været eller er på vej til farvandene i Asien. Danmark bliver helt sikkert også spurgt om en fregat. Det er en ny global sikkerhedspolitik, som USA's allierede i Nato bakker op om. Det står klart efter Nato-topmødet. Til stor frustration for både Rusland og Kina.
Vladimir Putin kobler selv regionerne sammen i hans sikkerhedspolitik. Siden 2007 har han lagt op til et opgør med den internationale verdensorden og fået støtte fra Kina og til en vis grad de andre stater i Brics.
Ny geopolitisk dynamik
Rusland troede, at det kunne vælte det ukrainske styrer på få dage, men 900 dage efter invasionen er Rusland tvunget til at søge hjælp hos partnere og allierede. Det skaber en ny dynamik geopolitisk.
Den muslimske verden er splittet og kan ikke ses som et samlet hele.
Lars Bangert Struwe
Generalsekretær, Atlantsammenslutningen
Rusland søger hjælp hos Kina, Iran og Nordkorea. Alle fire stater forenes i ønsket om, at USA og den liberale verdensorden med dens regelbaserede orden skal væltes.
Rusland betaler ved at give adgang til særligt billig energi og råstoffer. Det giver indtægter til Rusland, og samtidigt kan Rusland købe våben til krigen hos Nordkorea, Iran og nok også Kina. Rusland står her som den svage part, der er helt afhængig af særligt handlen med Kina.
I Iran har man udslettelsen af Israel som en af de vigtigste sikkerhedspolitiske dagsordenpunkter. Dette kunne måske holdes inden for en boble, der kun involverer de to stater, men Iran får hjælp af en række grupperinger i Libanon, de palæstinensiske selvstyreområder og Yemen.
Nu sender USA forstærkninger til området, og Nato skriver direkte, at det ser Iran som en destabiliserende faktor for Euro-Atlantisk sikkerhed.
Det iransk-russiske samarbejde
Nato ser med dyb bekymring på det iransk-russiske samarbejde.
I slutkommunikeet fra Nato-topmødet peges der direkte på, at iranske ballistiske missiler til hjælp for Rusland i Ukraine vil kunne eskalere situationen. Efter Nato-topmødet har Iran anmodet Rusland om luftforsvarssystemer.
Samlet set er det ikke kun et spørgsmål om handel med våben, men om en række konflikter, der ikke er indkapslet, og som på tværs af regioner påvirker sikkerhedspolitikken.
I Yemen har houthierne, der er allierede med Iran, angrebet ikke kun Israel med missiler, men også den internationale skibstrafik. De har holdt russiske og kinesiske skibe ude af disse angreb.
Modsvaret har været vestlige og arabiske stater, der har forsvaret ikke kun Israel men også den internationale skibstrafik. Jordan og Saudi-Arabien har i denne konflikt valgt side, og det er Vestens. Så den muslimske verden er splittet og kan ikke ses som et samlet hele.
Sikkerhedspolitiske prioriteringer
Samarbejdet imellem Nordkorea og Rusland udfordrer i høj grad tanken om regionale sikkerhedskomplekser, og at disse er adskilt. Derved bliver for eksempel konflikten på den koreanske halvø lige pludselig en del af en europæisk konflikt, og Sydkorea åbner for at sælge militært udstyr til Ukraine.
I USA har Nordkorea og Ruslands samarbejde udløst vrede og en ny kobling hos dele af tænketankmiljøet i USA, Europa og Asien. Tænketankene er lige nu i gang med at flytte disse tanker ind i det republikanske parti, hvilket jeg oplevede i forbindelse med Nato-topmødet i Washington i juli i år.
Det afgørende de næste par år bliver sikkerhedspolitiske prioriteringer. Det gælder for politikere, militær og erhvervsliv.
I Europa bliver vi nødt til at agere i den koblede verden ved at være til stede, der hvor vores største allierede USA er – ellers så kan vi ikke regne med, at USA prioriterer os. Det er det, der vil få Nato til at hænge sammen, både med Trump eller Harris som præsident i USA.
Få GRATIS nyheder fra Danmarks største politiske redaktion
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/13358/lars-bangert-struwe.jpg)
Lars Bangert Struwe
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/11273/donald-j-trump.jpg)
Donald J. Trump
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/14220/vladimir-putin.jpg)