Færre timer og større forskelle på skoler: Fem vigtige nedslag i bred aftale om folkeskolen
Mindre engelsk, idræt og natur og teknik. Det kan virke ulogisk, at færre timer skal styrke fagligheden, men det er ikke desto mindre en markant del af den nye folkeskoleaftale.
![Elever i indskolingen får færre timer. De skal blandt andet starte senere på engelskundervisningen og have mindre billedkunst og natur og teknik.](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=2560,f=jpeg/https://legacy.altinget.dk/images/article/280005/122513.jpg)
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/Writers/4991-signe-loentoft-2-48.jpg)
Signe Løntoft
RedaktørEn reform, der vil ændre afgørende på folkeskolen, som vi kender den. Det er, hvad undervisningsminister Mattias Tesfaye (S) kunne præsentere tirsdag før påske.
Aftalen består af i alt 33 initiativer. Nogle af dem kan rykke ved skolens grundpiller, mens andre næppe får stor betydning.
Her er fem nedslag, som fortæller historien om aftalens hovedpunkter.
1. Frisættelse i praksis
Frisættelse af den offentlige sektor. Et kært barn med mange navne og diffust indhold.
Med folkeskoleaftalen får vi et bud på frisættelse i praksis. Hvor Christiansborg med reformen fra 2014 strammede grebet om skolen, løsner forligskredsen nu tøjlerne og overlader scenen til kommuner, skoleledelser og skolebestyrelser.
Skolerne vil dermed få deres egen profil og blive mere forskellige – ligesom de frie grundskoler er i dag.
Landets folkeskoler vil dermed blive mere forskellige og få deres egen profil – ligesom de frie grundskoler har i dag.
Nogle skoler vil få kortere dage, og nogle vil have en mere restriktiv skærmpolitik end andre. Bare for at tage et par eksempler på de forskelle, der kan opstå.
Der vil selvfølgelig stadig være centrale læreplaner for fagene og et minimumskrav til undervisningstidens længde. Men nogle kommuner og skoleledelser vil være gode til at udnytte de nye frihedsgrader til at skabe bedre læring og trivsel, mens andre vil træffe dårlige beslutninger – eller have dårligere forudsætninger for at få det bedste ud af friheden.
Det kan øge kvalitetsforskellen mellem skolerne – og vil om nogle år kunne aflæses i elevernes resultater i PISA, trivselsmålinger og afgangskarakterer.
2. Et ideologisk brud med enhedsskolen
Ikke kun skolerne vil blive mere forskellige. Også elevernes skemaer bliver mere skræddersyet til den enkelte med flere valgfag og obligatorisk erhvervspraktik.
I det hele taget løber det socialdemokratiske opgør med boglighedens tyranni og SVM-regeringens fælles tro på arbejdsmarkedets forløsende potentiale som en rød tråd igennem udskolingens nye fokus på praktiske færdigheder frem for abstrakt teori.
Målet er blandt andet at åbne flere afgangselevers øjne for en faglært fremtid frem for indirekte at spore dem ind på det almene gymnasium som det "naturlige" valg.
Hvad blev der af kampen for den sociale mobilitet?
Den mest radikale fornyelse er juniormesterlæren. Med den får elever i 8. og 9. klasse mulighed for at skippe den almindelige undervisning et par dage om ugen for i stedet at komme i lære i en virksomhed. Eller på en erhvervsuddannelse, FGU-institution eller kommunal ungdomsskole, som det meget vel kan ende med, da der nok er grænser for, hvor mange 14-årige virksomhederne kan have gående som føl.
Med valget om juniormesterlære følger et fravalg af gymnasiet, da eleverne skal op til en reduceret afgangseksamen, som kun vil give adgang til erhvervsuddannelserne.
Det er et ideologisk brud med årtiers skolepolitik, hvor enhver form for niveaudeling af eleverne er blevet udskammet som et levn fra realskolen.
For hvordan undgår man, at socioøkonomisk baggrund og forældres uddannelse slår igennem, så børnene fra blokken kommer i juniormesterlære fra 8. klasse, mens villakvarterets piger og drenge tager fuld afgangsprøve? Hvad blev der af kampen for den sociale mobilitet?
3. Kortere skoledage
Elever skal gå mindre i skole. Det kan virke ulogisk at mindre undervisning skal styrke fagligheden, men det er ikke desto mindre en markant del af aftalen.
Det er derfor, flere ordførere kalder aftalen et opgør med reformen fra 2014. Dengang talte man om heldagsskolen med lektiehjælp og flere timer som et middel til flottere PISA-resultater.
Hver elev mister 320 klokketimers undervisning. I realiteten flere, da det forventes, at skolerne vil bruge friheden til at prioritere færre konfrontationstimer og flere tolærertimer, end der ligger i lovgivningen i dag.
Det er især i indskolingen, skoledagene bliver kortere.
Logikken kan være svær at få øje på, når man vil have en mere praktisk skole, men fjerner elevernes timer i idræt, billedkunst og håndværk og design.
Mange skoler har dog i virkeligheden for længst indført kortere skoledage, da det allerede efter tre år – fra 2017 – blev muligt at konvertere undervisningstid til tolærerordninger.
Det siger noget om, hvor lidt af Christine Antorinis reform, der i virkeligheden blev fuldt implementeret, før politikerne sprang fra dæk.
Samtidig har det kompliceret forhandlingerne: På den ene side skulle der skæres i skoletiden for at give eleverne kortere skoledage. Men hvis man skar al den såkaldte understøttende undervisning væk, ville man på den anden side fjerne det økonomiske grundlag for de tolærerordninger, som en lang række skoler har været glade for.
Rammen til understøttende undervisning er nemlig først og fremmest værdien af lærer- og pædagoglønninger. Og man havde brug for pengene til andre tiltag, man gerne ville indføre.
I sit oprindelige udspil havde regeringen foreslået et kompromis, hvor man blandt andet skulle droppe minimumstimetallet i historie. Under forhandlingerne dannede DF, Konservative og Liberal Alliance dog fælles nationalkonservativ front i en kamp for historiefaget, mens Radikale kæmpede for at bevare så meget af den understøttende undervisning som muligt.
Under forhandlingerne dannede DF, Konservative og Liberal Alliance dog fælles nationalkonservativ front i en kamp for historiefaget, mens Radikale kæmpede for at bevare så meget af den understøttende undervisning som muligt.
De øvrige slåskampe om timetallet i de enkelte fag har forligskredsen holdt internt i forhandlingslokalet.
Der er blandt andet skrottet timer i natur og teknik og idrætstimer i udskolingen, ligesom eleverne fremover skal begynde senere på fremmedsprog.
Aftalen melder ikke noget om afvejninger af konsekvenserne af de mange justeringer i timetallet. Opgaven har været at gøre skoledagen kortere, og det kræver, at nogle fag beskæres.
Men logikken kan være svær at få øje på, når man vil have en mere praktisk skole, men fjerner elevernes timer i idræt, billedkunst og håndværk og design.
4. Skærm og teknologi
Socialdemokratiets kærlighed til det konkrete Danmark er med Tesfaye som undervisningsminister blevet til en næsten romantisk sværmen for faglokaler, værktøj og fysiske bøger.
Hovedparten af aftalens nye penge går til bedre faglokaler og flere skolebøger. Det er et led i regeringens opgør med den hidtidige digitaliseringsiver i folkeskolen.
Sikkert er det, at både regering og aftalepartier har haft en stærk interesse i under ingen omstændigheder at lægge sig ud med lærerne.
Men samtidig skal eleverne klædes på til den digitale virkelighed, som de næppe kan undslippe hele deres skolegang.
Derfor indføres faget teknologiforståelse, men dog kun som valgfag, selvom eksperter har advaret om, at det risikerer at forstærke en polarisering mellem eleverne – på den ene side de teknologi-kompetente drenge, som føler sig hjemme bag et tastatur, og på den anden side pigerne.
5. Lærernes magt
Som forligskredsens sorte får stod Lotte Rod (R) og kritiserede aftalen under præsentationen.
Hun er talerør for et skolesyn, som har trange kår i den nuværende forligskreds, hvor SF er sat uden for døren efter Jacob Marks friske manøvre under valgkampen. Det ses blandt andet ved, at aftalen åbner mulighed for at give karakterer fra 6. klasse.
Samtidig beklagede Rod – selvom Radikale altså er med i aftalen – rituelt økonomien.
De økonomiske realiteter fik også Lærerforeningens og Skoleledernes formænd til at skærpe tonen.
De har ellers som en del af forbrødringen efter den store lærer-lockout i 2013 de seneste år hygget sig med hyppige "drøftelser" og studieture med undervisningsministeren og partiernes skoleordførere i partnerskabet Sammen om Skolen.
Hvor meget af aftalens indhold, der på forhånd er klappet af i det regi, er uklart. Men sikkert er det, at både regering og aftalepartier har haft en stærk interesse i under ingen omstændigheder at lægge sig ud med lærerne, som ikke bare sidder med magten over aftalen, men samtidig er en betydelig vælgergruppe.
Så kort er hukommelsen ikke.
Få GRATIS nyheder fra Danmarks største politiske redaktion
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/4492/mattias-tesfaye.jpg)
Mattias Tesfaye
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/1843/astrid-krag.jpg)