Radikale er på direkte kollisionskurs med sine pro-palæstinensiske vælgere
Radikale Venstre har normalt stor opbakning fra indvandrermiljøer. Men på grund af krigen mellem Israel og Hamas er Det Radikale Venstre med et slag blevet skydeskive for kritik fra disse miljøer, der hidtil har opfattet Radikale som en forbundsfælle, skriver Thomas Larsen.
![Radikale har i nogle sammenhænge allieret sig med reaktionære religiøse grupper i indvandrermiljøerne og har fået lidt for godt tag i stærkt pro-palæstinensiske grupperinger, der ikke har den store respekt for spillereglerne i det danske folkestyre, når først hadet til Israel kommer i kog, skriver Thomas Larsen.](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=2560,f=jpeg/https://legacy.altinget.dk/images/article/275178/116808.jpg)
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/357/thomas-larsen.png)
Thomas Larsen
Politisk kommentatorDet er bestemt ikke usædvanligt, at den radikale udlændinge- og integrationsordfører Zenia Stampe rejser et stormvejr på de sociale medier.
Men da hun forleden smed et opslag på Facebook, kom modstanden fra uventet kant.
I sit opslag fastslog Zenia Stampe, at mange danske jøder frygter for deres sikkerhed, og hun tilføjede, at sådan skal det ikke være. Tværtimod skal de kunne leve frit og fredeligt herhjemme, uanset hvad der sker i resten af verden. Derpå nævnte hun, at Det Jødiske Samfund på Krystalnatten torsdag 9. november arrangerer et fakkeloptog i København.
"Jeg går med," lød beskeden fra politikeren.
Og så blev tråden ellers fyldt med vrede reaktioner, herunder rasende protester fra mennesker med arabiske navne og pro-palæstinensiske holdninger. De kulede politikeren ned og tog i flere tilfælde afstand fra hendes bekymring over jødernes situation. Nogle gav udtryk for, at hun var faldet dem i ryggen med sin omsorg for jøderne. Andre gjorde det klart, at de nu var helt færdige med Det Radikale Venstre.
At de Radikale pludselig skal udkæmpe den slags kampe, kommer tydeligvis bag på flere af partiets medlemmer og sympatisører.
"Der tabte du sgu mange stemmer," lød beskeden fra en af de mange, der kritiserede Zenia Stampe.
Oveni dette slagsmål kæmper de Radikale med den udfordring, som den radikale kulturrådmand i Aarhus Kommune, Rabih Azad-Ahmad, udgør.
Han talte forleden ved en pro-palæstinensisk demonstration i byen, og bagefter blev han spurgt af Jyllands-Posten, om han fordømte det bestialske angreb, som den palæstinensiske terrororganisation Hamas begik i det sydlige Israel 7. oktober. Til det spørgsmål svarede han:
"Det er en præmis, jeg ikke vil gå med på, af den grund at jeg simpelthen bare gerne vil se dokumentation for, hvad der egentlig er sket den dag, for der har været så meget fake news. Så begynder jeg nu her også at fordømme noget, hvor jeg ikke ved, hvad der egentlig præcist er sket."
Da han blev spurgt, om han anså Hamas for at være en terrororganisation, svarede Rabih Azad-Ahmad ifølge avisen, at han ikke ønskede at gøre sig til "dommer over nogen, hverken Hamas eller andre".
Hans svar, eller ikke-svar, har siden udløst stærke protester fra flere politiske partier, mens den radikale leder, Martin Lidegaard, har fastslået, at "terror er terror".
"Det skal fordømmes, uanset hvem der begår overgrebene, og hvem der er de sagesløse civile ofre. Det gælder også terrorangrebet på Israel 7. oktober. Det er min holdning, og det er Radikale Venstres holdning," lød det fra Martin Lidegaard.
At de Radikale pludselig skal udkæmpe den slags kampe, kommer tydeligvis bag på flere af partiets medlemmer og sympatisører.
På Zenia Stampes Facebook-side synes flere at have fået et nyt og sjælerystende indblik i det jødehad, som i disse uger kan ses ikke bare herhjemme, men i en lang række europæiske lande. Ofte kommer dette had fra personer og grupper i palæstinensiske eller muslimske indvandrermiljøer.
Når Det Radikale Venstre med et slag er blevet skydeskive for kritik fra disse miljøer – eller når partiet kæmper med politikere som Rabih Azad-Ahmad, der går på tværs af partilinjen – har det sin egen indre logik.
I årtier har Det Radikale Venstre været det parti, der mest indædt har bekæmpet stramninger af udlændingepolitikken, og som mest ihærdigt har fremhævet fordelene ved indvandringen.
Det er desuden et af de partier, som mest aktivt har appelleret til indvandrergrupper for at få dem til at stemme, herunder på Det Radikale Venstre.
I forbindelse med folketingsvalget i 2019 kunne DR fortælle, at markant flere havde stemt på valgstederne i landets største ghettoer som eksempelvis Vollsmose i Odense, Tingbjerg i København og Gellerupparken i Aarhus.
Man har herhjemme – i hvert fald indtil nu – kunnet opleve en uhellig alliance mellem reaktionære og dogmatiske islamister i indvandrermiljøerne og frisindede liberale i et – i egen selvopfattelse – progressivt parti.
Det skyldtes blandt andet, at flere muslimske grupper havde været aktive for at få folk til at stemme. De Radikale gjorde også en særlig indsats, og partiet høstede ekstraordinært mange stemmer i disse områder.
I flere tilfælde nød partiet godt af særbehandling fra lokale muslimske organisationer og moskeer. Som Berlingske afdækkede efter valget, havde blandt andet Fredens Moské i Aarhus anbefalet tusindvis af muslimer at stemme på Enhedslisten eller Radikale Venstre.
Facebook-siden med overskriften "Muslimer til stemmeboksene i 2019", der havde mere end 25.000 medlemmer, spillede også en rolle, og i valgkampen henvendte blandt andre den forhenværende radikale leder Morten Østergaard sig til gruppen.
I København udvalgte Det Islamiske Trossamfund enkelte kandidater, som de anbefalede deres medlemmer at stemme på. Og flere af de muslimske organisationer lagde ikke skjul på, at Det Radikale Venstres særlige position i udlændingepolitikken havde betydning for deres støtte til partiet.
I dag oplever flere af disse grupper i indvandrermiljøerne imidlertid, at de pludselig er kommet på direkte kollisionskurs med det parti, de hidtil har opfattet som en forbundsfælle og måske også har stemt på, og derfor er både forbløffelsen og bitterheden stor.
Men måske vokser der i denne tid også en ny form for erkendelse frem hos de Radikale.
Den handler om, at partiet i nogle sammenhænge har allieret sig med reaktionære religiøse grupper i indvandrermiljøerne og har fået lidt for godt tag i stærkt pro-palæstinensiske grupperinger, der ikke har den store respekt for spillereglerne i det danske folkestyre, når først hadet til Israel kommer i kog.
Der er tale om erkendelser, som eksempelvis Socialdemokratiet og SF for længst er kommet frem til, mens det har taget usædvanlig lang tid for de Radikale.
Derfor har man også herhjemme – i hvert fald indtil nu – kunnet opleve en uhellig alliance mellem reaktionære og dogmatiske islamister i indvandrermiljøerne og frisindede liberale i et – i egen selvopfattelse – progressivt parti. Måske slutter den alliance nu.
Få GRATIS nyheder fra Danmarks største politiske redaktion
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/357/thomas-larsen.png)
Thomas Larsen
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/507/zenia-stampe.jpg)
Zenia Stampe
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/18817/rabih-azad-ahmad.png)