JazzDanmark: Diversitet starter med børnene
DEBAT: Andelen af kvindelige ansøgere til de rytmiske musikkonservatorier er alt for lav. Derfor er det vigtigt at tænke de yngste aldersgrupper med, hvis vi i fremtiden ønsker at øge diversiteten i dansk musikliv, skriver Jesper Løvdal, bestyrelsesformand i JazzDanmark.
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=2560,f=jpeg/https://legacy.altinget.dk/images/article/153053/27965.jpg)
![Peter Pagh-Schlegel](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/Writers/4912-peter-pagh-schlegel-2-48.jpg)
Peter Pagh-Schlegel
JournalistAf Jesper Løvdal
Bestyrelsesformand i JazzDanmark
2. december stod en del af musikbranchen ekstra tidligt op i diversiteten og ligestillingens navn. Sammen med en række andre organisationer afholdt vi morgenmøde med den nystartede forening Pluralisterne.
De ønsker at bidrage til mere mangfoldighed ved at kortlægge de ikke-stereotype kapaciteter, der er til stede inden for ikke blot kunst og kultur, men i hele samfundet.
Pluralisterne er et eksempel på en gruppe mennesker, der ikke bare snakker om ligestilling, men gør noget ved det – og det kan tjene som inspiration for os andre.
Står vi som organisationer sammen og bliver bedre til at motivere og fremme fælles fodslag for ligestilling, kan vi i fællesskab råde bod på mange års manglende handling.
Jesper Løvdal
JazzDanmark
Ingen snak uden handling
Der bliver snakket meget om ligestilling. Ofte som en ting, man ”bestemt er for” eller om, at ”det er for dårligt, at der ikke er mere af den”.
Men som Pluralisterne sagde på mødet den 2. december: ”Ændring kræver ikke blot tid, men også handling.”
Hos JazzDanmark har vi arbejdet med kønsbalance i en årrække og altid sammen med så mange andre partnere som muligt. For manglende ligestilling er ikke en udfordring, den enkelte organisation kan løse alene.
Vi er nødt til at løfte i flok og købe ind på problematikken som et samlet kunst- og kulturliv, hvis vi skal rykke ved status quo.
Skoler fraskriver sig ansvar
Derfor er det frustrerende at læse, når enkelte musikskoler fraskriver sig et ansvar for at kunne påvirke skævvridningen, eller når nogle konservatorier påstår, at man ikke kan gøre noget ved kønsubalancen, for man ”optager jo bare de bedste”. Ja, men ud fra hvilke kriterier?
Vores mening er, at særligt i begyndelsen af fødekæden er det vigtigt at sørge for, at der ikke opstår skævvridninger i kønsfordelingen.
JazzCamp for Piger
For fire år siden iværksatte vi sammen med Copenhagen Jazz Festival projektet ”JazzCamp for Piger”, som netop retter sig mod pigernes helt tidlige år med musikken.
Nu har vi haft knap 350 jazzpiger igennem, og selvom det endnu ikke er muligt at måle nogen effekt af JazzCamp'en, så er det heldigvis vores oplevelse, at der er en generelt stigende opmærksomhed samt eksempler på musikskoler, der gør noget aktivt og konkret – også udover deltagelsen i JazzCamp'en.
Påvirker optaget på konservatorierne
Vi håber at se en positiv udvikling i optaget på for eksempel konservatorierne i løbet af de næste fem til otte år, når jazzpigerne bevæger sig fra musikskolerne og videre ud i musiklivet. Og her er der ved Gud brug for en udvikling
Der findes ingen samlede tal for kønsfordelingen i ansøgning og optag på rytmiske musikuddannelser, men vores egen undersøgelse viser, at andelen af kvindelige optagede sandsynligvis ligger langt under 10 procent.
Men andelen af kvindelige ansøgere ligger tilsvarende lavt, og så peger pilen jo i høj grad tilbage på skoler, musikskoler og andre fritidstilbud. Derfor er det også vores håb, at endnu flere musikskoler vil deltage i initiativer som JazzCamp for Piger i fremtiden – alle er velkomne!
Kønsbalancen bag scenen er næste skridt
Næste skridt for JazzDanmark bliver at udvide arbejdet for en bedre kønsbalance til at omfatte vækstlaget ”bag scenen”. For jazzen er det vitalt, at der findes ildsjæle over hele landet, der i koncertforeninger, klubber og på spillesteder præsenterer jazzen, dér hvor den lever bedst: på scenen.
Men også her er kønsubalancen iøjnefaldende, og som organisation i musiklivet har vi et ansvar for at påvirke denne virkelighed også.
En enkelt organisation kan ikke rette op på den skæve kønsbalance, som er resultatet af mange årtiers manglede fokus på området.
Men står vi som organisationer sammen og bliver bedre til at motivere og fremme fælles fodslag for ligestilling, kan vi i fællesskab råde bod på mange års manglende handling. Og det er absolut nødvendigt at tænke børnene med!