Sociologer: Lad et uafhængigt organ undersøge svingdørssituationer
Der er behov for en mere nuanceret diskussion af, hvordan svingdøren er indrettet, så vi som samfund i højere grad kan gardere os mod potentielle interessekonflikter, når de mest magtfulde personer i landet skifter job, skriver Camilla Juul Petersen og Esben Langer Rasmussen.
![<span>Det skader tilliden
til folkevalgte og embedsfolk, når de uden karensperiode kan gå fra det
offentlige til det private, skriver <b></b></span>Esben Langer Rasmussen og Camilla Juul Petersen.](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=2560,f=jpeg/https://legacy.altinget.dk/images/article/281106/123239.jpg)
Camilla Juul Petersen og Esben Langer Rasmussen
SociologerNår en minister stopper, skabes der et fokus på, hvad næste step på karrierestien indebærer. Hvilken virksomhed, organisation eller forretning får mulighed for at få del i de indsigter, en minister har fået i sin tid på Slotsholmen?
Vejen mellem det offentlige embede og det private arbejdsmarked er kort, og en ny kortlægning heraf, som vi har foretaget, viser, at den ikke blot er kort for ministre, men toppen af embedsværket ligeledes gør brug af den gyldne svingdør til de bugnede direktørgange i den private sektor.
Helt konkret viser kortlægningen, at to ud af tre ministre, halvdelen af departementscheferne og mere end hver tredje styrelsesdirektør inden for de seneste 15 år er rykket over i den private sektor, hvoraf et stort antal er til ledende stillinger.
Uundgåelige spørgsmål
Med Venstres Jakob Ellemann-Jensen exit fra rollen som minister og partiformand sidste år så vi, hvordan spekulationerne om hans næste karrierestep begyndte. Knap var mikrofonerne slukket, før det uundgåelige spørgsmål om, ”hvad skal Jakob Ellemann-Jensen nu?,” begyndte.
Det giver stof til eftertanke, når strømmen mellem Danmarks offentlige nøglebeslutningstagere og de private organisationer er så flydende.
Camilla Juul Petersen og Esben Langer Rasmussen
Spørgsmålene er uundgåelige, fordi de har rod i tidligere ministre og topembedspersoner, der har skiftet til velbetalte job, der i deres ressortområde ligger faretruende tæt på det ressortområde, de har beskæftiget sig med i deres embede.
Tendensen er klar og tydelig, når det kommer til svingdøren mellem det politiske niveau og den private sektor. Senest er eksempelvis Karsten Lauritzen (V) og Sofie Carsten-Nielsen (R), der begge har bestredet ministerposter og haft ledende politiske poster, sprunget over i den private fold.
Og de står ikke alene. Kigger vi mod toppen af embedsværket har eksempelvis to departementschefer fra Finansministeriet fundet vejen til store pensionskasser.
Når dem, der styrer landet, skifter deres embede ud med et job i den private sektor, afføder det ofte en diskussion om interesser, karensperioder og neutralitet i de beslutninger, som ministeren eller embedspersonen har arbejdet med. Det gælder særligt for ministre, og departementschefer får også af og til en tur i mediemøllen – og så taler vi slet ikke nok om styrelsesdirektører.
Halvdelen har interessekonflikt
Diskussionen om Danmarks manglende regulering af svingdørslobbyisme er efterhånden en gammel traver. År efter år bliver Danmark kritiseret af Transparency International for ikke at have regulering nok på svingdørsområdet. Senest i juli sidste år fik Danmark sågar igen en reprimande fra EU.
På trods af det har politikerne alt for længe negligeret at stramme reglerne. Senest eksemplificeret ved justitsminister Peter Hummelgaard (S), som i et folketingssvar argumenterer for, at gældende ret allerede beskytter mod netop inhabilitet. Med kortlægningen må vi erklære os uenige med ministeren.
Ud fra tre kriterier har vi kortlagt, hvor mange jobskifte der potentielt kan indeholde en interessekonflikt.
Det første kriterium er, at jobskiftet skal være fra den offentlige sektor til den private sektor.
Det andet kriterium er, at jobskiftet skal ske inden for tre år efter ministeren, departementschefen eller styrelsesdirektøren er stoppet i sit embede. Det tredje og sidste kriterium er, at der skal være et overlap mellem det ressortområde en minister, departementschef eller styrelsesdirektør har arbejdet med i sin stilling i den offentlige sektor, og det, vedkommende skal arbejde med i den private sektor.
Måske det er på tide, at Danmark tager kritikken ind og ser mod de løsninger, som de lande, vi ellers sammenligner os med, benytter sig af?
Camilla Juul Petersen og Esben Langer Rasmussen
Helt konkret viser kortlægningen, at knap halvdelen af alle ministre, departementschefer og styrelsesdirektører de seneste 15 år har lavet en potentiel interessekonflikt, og at skiftet oftest sker indenfor det første år, efter de fratræder deres stilling.
Det giver stof til eftertanke, når strømmen mellem Danmarks offentlige nøglebeslutningstagere og de private organisationer er så flydende.
Samtidig med at opfylde de tre ovenstående kriterier sker skiftene ofte til topposter i toneangivende virksomheder. Med viden om sager, ansvarsområder og overvejelser internt på ministergangen eller i embedsværket er der en risiko for konkurrencevridende fordele for de private organisationer og virksomheder, der ansætter ministre og folk fra toppen af embedsværket.
Modsat lande som Sverige, Norge, England og Tyskland, som Danmark sammenligner sig med, har vi ikke karensperioder eller andre ordninger, der kan mindske risikoen for uhensigtsmæssig vidensdeling mellem det offentlige og det private.
Skader tillid
En ureguleret svingdør mellem det politiske niveau og den private sektor faciliterer potentielle interessekonflikter, og uden videre tjek af, om interessekonflikterne er reelle, kan det virke mindre legitimt at skifte job inden for ens ekspertområde.
Særligt set i lyset af, at stillingen som minister, departementschef eller styrelsesdirektør engang var endestationen, men nu nærmere kan karakteriseres som et springbræt, bør der være ekstra fokus på, hvilken viden der flyder mellem de to arenaer.
At der sås tvivl om baggrunden for beslutningstageres jobskifte er ærgerlig, for selvfølgelig skal der være rum til, at også ministre, departementschefer og styrelsesdirektører kan udvikle sig og blive klogere på deres område.
Både det politiske niveau og den private sektor kan få stor gavn af, at der foregår mere udveksling mellem de to domæner, men det kræver, at vi sikrer en stærkere kontrol med svingdøren. Hvorfor, det ikke er noget, vi sikrer os, er på mange måder svært at forstå.
Der er behov for en mere nuanceret diskussion af, hvordan svingdøren er indrettet, så vi som samfund i højere grad kan gardere os mod potentielle interessekonflikter, når de mest magtfulde personer i landet skifter job.
Både det politiske niveau og den private sektor kan få stor gavn af, at der foregår mere udveksling mellem de to domæner, men det kræver, at vi sikrer en stærkere kontrol med svingdøren.
Camilla Juul Petersen og Esben Langer Rasmussen
Kigger man mod Sverige har de en styrelse, der beslutter karenstidens længde i overgangen fra et job i det offentlige til den private sektor, og i Storbritannien er ministre og embedspersoner forpligtet til at konsultere en særlig kommission, før de kan blive ansat i den private sektor.
Måske det er på tide, at Danmark tager kritikken ind og ser mod de løsninger, som de lande, vi ellers sammenligner os med, benytter sig af?
Vi foreslår et uafhængigt organ, der undersøger, hvorvidt der er interessekonflikter i forbindelse med jobskifte. På den måde vil vi kunne mindske mængden af tvivlsspørgsmål om vores folkevalgte og embedsfolk, og forhåbentligt vil det øge tilliden til selvsamme gruppe.
Få GRATIS nyheder fra Danmarks største politiske redaktion
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/4256/jakob-ellemann-jensen.jpg)
Jakob Ellemann-Jensen
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/3106/sofie-carsten-nielsen.jpg)
Sofie Carsten Nielsen
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/2018/karsten-lauritzen.jpg)