Professor om it-skandaler: Digitaliseringsstyrelsen skal tilbage på skolebænken
IT: Analyse af fem fejlslagne statslige it-projekter viser, at blandt andet problemerne i Skat kunne være undgået. Men det kræver ifølge professor på IT-Universitet Søren Lauesen, at Digitaliseringsstyrelsen bliver bedre rustet til at stå i spidsen for arbejdet.
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=2560,f=jpeg/https://legacy.altinget.dk/images/article/157322/31596.jpg)
![Klaus Ulrik Mortensen](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/Writers/4698-klaus-ulrik-mortensen-2-48.jpg)
Klaus Ulrik Mortensen
JournalistEn analyse af fem af de seneste års største statslige it-fiaskoer viser, at mange af problemerne kunne være undgået ved at gribe projekterne anderledes an.
I rapporten identificerer professor Søren Lauesen fra IT-Universitet i København 36 årsager, som alle har bidraget til, at projekterne er lagt i graven eller afstedkommet betydelige økonomiske tab.
“Fælles for projekterne gælder, at man ikke vidste, hvordan man skulle stille krav til it-systemet. Problemet er, at man møder kunden med en lang liste med krav, som systemet skal opfylde. Derved giver man ikke leverandøren nogen frihed, og det betyder, at man ikke får en smidig arbejdsgang,” forklarer Søren Lauesen.
Digitaliseringsstyrelsen magter ikke opgaven
Han har i over 20 år undersøgt problemfyldte offentlige it-projekter og blandt andet hjulpet Rigsrevisionen med at undersøge, hvorfor en række store it-projekter slog helt eller delvist fejl.
Rapporten tager afsæt i fem konkrete projekter: Den Digitale Tinglysning, Rejsekortet, PolSag, EFI og EPIC.
Og selv om projekterne favner bredt på tværs af offentlige sektorer, er det ifølge professoren muligt at udpege én fællesnævner for problemerne.
Hvis jeg skal være bramfri, så kan Digitaliseringsstyrelsen ikke betale de store lønninger. En it-specialist ansat i staten kan måske tjene halvdelen af, hvad en topprofessionel it-udvikler får i løn. Man kan ikke købe de bedste.
Søren Lauesen
Professor, IT-Universitetet
“Det største problem er, at vi mangler indsigtsfulde rådgivere til statens it-projekter. Tanken var, at opgave skulle løses af Digitaliseringsstyrelsen, men det kan de ikke løfte,” siger han.
Problemer og kur
Først skal vi dog dvæle lidt mere ved selve analysen. I tilgift til de 36 årsager udpeger Søren Lauesen også en lang række løsninger, som kan komme besværlighederne i forkøbet.
Her er opremset fem af de hyppigste årsager samt professorens forslag til en kur:
I bunden af artiklen findes en fuld oversigt over problemerne
- Identificerer ikke brugernes behov og win-win: Undersøg, hvad virkelige brugere gør, og kig på alle typer brugere. Drejer det sig fx om et sundhedssystem, skal man sætte sig ind i alle de forskellige grupper af lægers, sygeplejerskers, og patienters behov.
- Beskriver ikke krav, der dækker kundens behov: Undgå at stille for detaljerede kravsspecifikationer. Beskriv i stedet, hvilke opgaver systemet skal hjælpe brugerne med at løse. I sit tilbud skal leverandøren specificere, hvordan systemet hjælper brugeren med at løse opgaverne.
- Gaber over for store opgaver: Start med at sætte systemet i gang for et begrænset antal brugere, eller kør en pilottest. Det gør det nemmere at hjælpe brugerne og forbedre processerne. Eller start med at sætte dele af systemet i drift, fx en del, der giver en synlig og øjeblikkelig effekt. Når alt kører, som det skal, kan andre dele af systemet gå i luften.
- Designer brugergrænseflader for sent: Lav prototyper/mockups af brugergrænsefladerne tidligt i forløbet, lav brugertests af dem, og forbedr dem, indtil resultaterne er tilfredsstillende. Når meget af systemet er programmeret, er det svært og dyrt at ændre brugergrænsefladerne.
- Oplever overraskelser, når forskellige systemer skal integreres: Lav et proof-of-concept lige efter, kontrakten er underskrevet. Dette indebærer udveksling af data til eksterne systemer. Sommetider kan det tage flere måneder at få de nødvendige tilladelser til at forbinde til det eksterne system. Senere i forløbet kan eventuelle fejl fanges ved at teste systemet.
“Mit mål er, at mine forslag bliver skrevet ind i de projekthåndbøger, som man arbejder med rundt omkring i landet. Nogle af dem står der allerede, men mange gør ikke. Og så ser jeg det som en drøm, at Digitalseringsstyrelsen – som er rigtigt udtænkt – også bliver i stand til at bruge dem,” siger han.
Projektmagere stiller ikke de rigtige spørgsmål
Det skal ikke være nogen hemmelighed, at Søren Lauesen er stærkt kritisk over for netop Digitaliseringsstyrelsens arbejde.
Han anerkender, at styrelsen har forsøgt at arbejde med andre typer kravspecifikationer, men mener ikke, at arbejdet har båret frugt.
“For et par år siden så jeg kravene til et energimærkningssystem, hvor de havde prøvet at bruge problemorienterede krav. Men de gjorde det uden at forstå princippet, og derfor blev det mindst lige så slemt som sædvanligt,” siger han.
Andre eksempler på problemer, som ifølge professoren ikke får tilstrækkelig opmærksomhed, finder man i udviklingen af sundhedsplatformen EPIC og Den Digitale Tinglysning.
“Man havde glemt at måle, hvor effektivt en ekspertbruger af systemet arbejder. Hvor hurtigt kan en læge arbejde og lave en sædvanlig konsultation? Det har de ikke målt, og det viste sig at være et helt centralt problem, da de startede op.”
“Det var det samme problem, som var årsagen til, at den elektroniske tinglysning kom galt fra start. Nemlig at medarbejderne var meget langsomme til at håndtere sagerne manuelt. De var ikke fortrolige med systemet. Og derfor gik man i drift med for få mennesker i supporten.”
Dyre konsulenter er ingen mirakelkur
En typisk reaktion, når man identificerer et problem i den offentlige sektor, er at hyre konsulenter ind til at hyre opgaven. Det har man også gjort i stort omfang i forbindelse med de mange fordyrende it-projekter. Men det er langtfra en mirakelkur, pointerer it-professoren.
“De er ganske enkelt ikke dygtige nok. Eksempelvis kender jeg ingen konsulenthuse, som kan skrive en brugbar kravspecifikation, selv om de får millioner for at gøre det.”
Og nu han er ude med riven, er det nærliggende også at give uddannelsesinstitutionerne en tur, fordi de ikke sørger for at spytte tilstrækkelig talentmasse ud.
“Jeg har opgivet at få universiteterne til at gøre noget ved det. De forstår overhovedet ikke problemerne. Og de forsker ikke i dem, fordi de ikke synes, at de er vigtige, så vi får ikke uddannet nye kræfter.”
Gælder det også din egen arbejdsplads IT-Universitet?
“Jeg har prøvet i årevis at få dem til at gøre noget ved det. Vi har en masse dygtige folk på de andre områder - eksempelvis matematiske beviser for programmer - men de interesserer sig ikke for store it-anskaffelser. De interesserer sig for at løse de problemer, som de selv har defineret, og ikke de problemer, der faktisk findes i store it-projekter.”
Behersket optimist – trods alt
Det lyder, som om at du ikke er alt for optimistisk på de statslige it-projekters vegne?
“Jo, det er jeg. Jeg mener, at de kunne gøre noget, hvis de ville.”
Men hvorfor skulle de ikke ville det?
“Jeg tror godt, at de er klar over problemerne. Jeg tror godt, at Digitaliseringsstyrelsen kan se, at der mangler noget. Men hvis jeg skal være bramfri, så kan Digitaliseringsstyrelsen ikke betale de store lønninger. En it-specialist ansat i staten kan måske tjene halvdelen af, hvad en topprofessionel it-udvikler får i løn. Man kan ikke købe de bedste.”
Det kan altså se ud til, at der er en inerti, som betyder, at statslige it-projekter også fremover vil være omfattet af skandaler?
“Lad mig lige understrege, at i det private er det ikke bedre. Der hører vi bare ikke om det. Men i erhvervslivet er man i stand til at stoppe projekterne tidligt, hvis man ser, at man går i den forkerte retning. Og det har man sværere ved i det offentlige på grund af frygten for prestigetab og kuldsejlede investeringer.”
“En anden forskel er, at private aktører er bedre til at udskyde driften af nye systemer. Her satser det offentlige på at skynde sig lidt mere til sidst, og så ender det med, at systemet går i drift uden at være testet ordentligt. Og så kommer katastrofen derefter.”
Her er en oversigt over de seneste årtiers fejlslagne it-projekter:
2000
Projekt: Amanda
Tidsramme for implementering: 1996-1998
Budget: 214,4 millioner kroner
Forsinkelse: Fem år
Merudgifter: 1 milliard kroner
Systemet lanceres første gang i 2000 med så mange fejl, at Arbejdsformidlingens ansatte nedlægger arbejde. I 2003 lanceres systemet igen, denne gang funktionelt. Allerede i 2008 er udviklingsplatformen forældet, og Amanda lukkes ned for stedse. It-fagforbundet PROSA vurderer de samlede omkostninger for projektet til at være på 1 milliard kroner.
Status: Lukket
2001
Projekt: DACCIS
Tidsramme for implementering: 1996-2000
Budget: 60 millioner kroner
Forsinkelse: Tolv år
Merudgifter: 342 millioner kroner
Mærsk Data, som havde vundet udbuddet i 1996, afleverer et fejlbehæftet system i 2001 – ét år for sent – men formår alligevel at vinde op til flere kontrakter på nye versioner af systemet fra 2004 til 2006. Maersk Data opkøbes derefter af Saab, hvorefter en større retssagudspiller sig mellem den svenske virksomhed og Forsvaret. I 2013 bliver Saab pålagt at betale 200 millioner kroner i erstatning til Forsvaret.
Status: Lukket
2004
Projekt: Forsvarets DeMars
Tidsramme for implementering: 1998-2001
Budget: 1 milliard kroner
Forsinkelse: Tre år
Merudgifter: 150 millioner kroner (2004), 259 millioner kroner i 2008
Systemet sættes i drift som planlaget i 2002, men tages først i brug i 2004, efter man er gået 150 millioner kroner over budget. I 2008 går Forsvaret 350 millioner kroner over deres it-budget, hvor 259 millioner kroner går alene til DeMars-relaterede konsulentudgifter. I 2011 revser Rigsrevisionen systemet for at være elendigt til økonomistyring. Forsvaret afvikler en plan til at rette fejlene, og systemet er i dag fuldt funktionelt.
Status: Fungerer
2006
Projekt: G-EPJ
Tidsramme for implementering: 2002-2005
Budget: 1,1 milliarder kroner
Forsinkelse: Et år
Merudgifter: 1 milliard kroner
Projektet søsættes i 2002 med et mål om at have brugbare EPJ-systemer på alle hospitaler inden 2005. G-EPJ i sin eksisterende form skrottes i 2006. Det forsøges erstattet med projektet SDSD, som lukkes i 2010. Man kæmper i 2017 stadig med at få implementeret et fungerende EPJ-netværk i regionerne. I en rapport fra 2006 fremgår det, at EPJ-relaterede udgifter alene fra 2003 til 2006 lyder på 2,1 milliarder kroner.
Status: Lukket
2008
Projekt: Domstolsstyrelsens CivilStraffe
Tidsramme for implementering: 2004-2007
Budget: 80 millioner kroner
Forsinkelse: Et år
Merudgifter: 0 kroner
Systemet skrottes efter uenigheder med leverandøren.
Status: Lukket
2009
Projekt: Domstolsstyrelsens digitale tinglysning
Tidsramme for implementering: 2006-2008
Budget: 430 millioner kroner
Forsinkelse: Et år
Merudgifter: 220 millioner kroner
Lanceringen af det problemfyldte system i 2009 betød, at boligejerne blev udsat for dyr ventetid på tinglysning. Siden har man anslået, at systemet nu virker tilfredsstillende og sparer staten 100 millioner kroner om året.
Status: Fungerer
2012
Projekt: Polsag
Tidsramme for implementering: 2007-2009
Budget: 154 millioner kroner
Forsinkelse: Tre år
Merudgifter: 346 millioner kroner
Tre år efter sin planlagte leveringsdato skrottes Polsag. På dette tidspunkt er omkostningerne løbet op i en halv milliard. Det kommer siden frem, at en færdigimplementering af programmet ville have kostet 1,4 milliarder kroner.
Status: Lukket
2014
Projekt: Arbejdsskadestyrelsens PROASK
Tidsramme for implementering: 2006-2008
Budget: 108 millioner kroner
Forsinkelse: Seks år
Merudgifter: 175 millioner kroner
Efter forsinkelser og skred i budgettet viser systemet sig at være gennemhullet af fejl og reelt langsommere end det gamle system. I 2014 skrotter man endegyldigt PROASK.
Status: Lukket
2015
Projekt: SKAT's Et Fælles Inddrivelsessystem (EFI)
Tidsramme for implementering: 2004-2007
Budget: 292 millioner kroner
Forsinkelse: Seks år
Merudgifter: 700 millioner kroner (2014) + 475 millioner kroner (2015)
Lanceringen går langt over sin planlagte deadline. I 2011 afslører en ekspertvurdering alvorlige kritikpunkter i systemerne. I 2013 rulles EFI gradvist ud, men systemet er fyldt med fejl. I 2015 besluttes det at lukke systemet endegyldigt, hvilket også viser sig at være dyrt. Dertil vurderes det, at op til 14 milliarder kroner i restancer kan være gået tabt.
Status: Lukket
– Fakta fra Mandag Morgen