Chefredaktør på Altinget siden maj 2017.
Jakob Nielsen er uddannet journalist fra Danmarks Journalisthøjskole og har tidligere studeret international økonomi ved CBS. Han har i en årrække været ansat på Politiken, bl.a. som indlandsredaktør, politisk redaktør og korrespondent i Bruxelles og Washington. Senest var han redaktør for Politikens netavis.
Forfatter til en lærebog om EU, en politisk biografi af Helle Thorning-Schmidt samt en bog om modstandsmanden og redaktøren Børge Outze.
Altingets chefredaktør: Det er en af de dårligste bøger, jeg har læst – men på side 93 fangede den mig alligevel
Hovedpersonen er 21 sider om at gå over Knippelsbro. Der sker nærmest ingenting i Peter Lofts debut som krimiforfatter. Men som debatbog er den forhenværende departementschefs deprimerende diagnose interessant.
![Det er umuligt at abstrahere fra det faktum, at bogens forfatter selv er forhenværende departementschef – og at han kom til at spille en hovedrolle i en af de største politiske skandaler i nyere tid, sagen om Helle Thorning-Schmidts skattesag, skriver Jakob Nielsen.<br>](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=2560,f=jpeg/https://legacy.altinget.dk/images/article/277478/119457.jpg)
Foto: Asger Ladefoged/Ritzau Scanpix
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/Writers/4967-jakob-nielsen-2-48.jpg)
Jakob Nielsen
Ansv. chefredaktør![](https://legacy.altinget.dk/images/article/277478/119450-rating.jpg)
Lad mig være ærlig: På side 28 af Peter Lofts bog var jeg ret overbevist om, at den ville ende med en bundkarakter, nul A’er.
På det tidspunkt har en tidligere minister allerede været ti sider om gå halvvejs over Knippelsbro, mens han i en langstrakt, indre monolog funderer over det ulidelige og frugtesløse liv som medlem af Folketinget.
Han traver ud på broen på side syv og bliver straks oversprøjtet af vand fra bilerne.
"Hvem tror på retfærdighed længere? At myndighederne skulle være optaget af, at borgerne behandles retfærdigt og ordentligt? Selvfølgelig fungerer systemet ikke sådan, det er vel gået op for alle og enhver efterhånden," tænker politikeren på side ni, mens han spadserer videre over broen.
På side ti er han sur på e-Boks og verdensmålene, på side 12 er han vred på pressen og de sociale medier, og på side 14 er han ved at brække sig over pressemøder foran døren til Finansministeriet.
Tankerne flyver, og først på side 17 når han så langt ud på Knippelsbro, at han får øje på Udenrigsministeriet på Asiatisk Plads.
"Der sider alle de skidtvigtige døgenigter," tænker den afgåede minister og drømmer om at være udenrigsminister, der bare rejser fra luksushotel til luksushotel.
Videre går han, mens han surmuler over det ene og det andet, indtil vi på side 26 får oplyst, at politikeren stadig opholder sig på Knippelsbro, hvor han ovenikøbet har nået at føre en telefonsamtale med en slesk journalist.
Først på side 28 standser kapitlet – og det står ikke helt klart, om politikeren havde et mål med gåturen, eller om han nogensinde nåede frem.
En elendig kriminalroman
Den uendelige spadseretur er betegnende for, hvad der er galt med Peter Lofts debut som krimiforfatter, 'Et spørgsmål om magt': Der sker simpelthen nærmest ingenting.
I stedet er bogen fyldt til randen med hovedpersonernes løse og faste – og som regel ekstremt desillusionerede – tanker om dansk politik.
Det er, for at sige det ligeud, en elendig kriminalroman.
Jakob Nielsen
Chefredaktør, Altinget
Det er, for at sige det ligeud, en elendig kriminalroman.
Plottet er følgende: En spindoktor planter en historie om en afgået minister i et forsøg på at fremhæve den nuværende, kvindelige ministers fortræffeligheder.
Manøvren ender med at ramme spindoktoren og ministeren i nakken som en boomerang – men det er en bundhæderlig embedsmand, der ender med at måtte tage skraldet.
Men plottet drives uendelig langsomt frem af karakterernes bitre, indre monologer.
Bogen er stort set blottet for replikker, bortset fra de talrige passager, hvor den kvindelige minister fremsiger banaliteter og floskler som: "Jeg hører, hvad du siger", eller: "Det er vigtigt, at vi spiller hinanden gode".
Pludselig får bogen sit eget liv
Så ja, vi var godt på vej mod nul A’er, da jeg nåede til side 93. Det var her, at endnu en indre monolog fik mig til at spærre øjnene op.
Den foregår inde i hovedet på bogens departementschef, der selvfølgelig hedder Munch, og som er ved at indse, at den gryende skandale næppe kan indkapsles, men også vil ramme ham.
"Selv personer på behørig afstand af en skandale risikerer at få deres karriere afsporet, blot deres navn sættes i forbindelse med sagen. Når først den slags sager begynder at rulle, så befinder alle sig i risikozonen," funderer Munch.
Her bliver det umuligt at abstrahere fra det faktum, at bogens forfatter selv er forhenværende departementschef – og at han kom til at spille en hovedrolle i en af de største politiske skandaler i nyere tid, nemlig sagen om Helle Thorning-Schmidts skattesag.
Sagen førte til en kommissionsundersøgelse, der blandt andet kritiserede Peter Loft for at have blandet sig rigeligt i myndighedernes behandling af den socialdemokratiske politikers sag.
Det blev også klart, at Peter Loft havde videregivet en (i øvrigt forkert) oplysning om, at Helle Thorning-Schmidts mand angiveligt var homoseksuel til den daværende skatteminister, Troels Lund-Poulsen (V).
Departementschef Munch har ikke stor tillid til den slags undersøgelser:
"Der er overhovedet ingen sammenhæng mellem, om man reelt har gjort sig skyldig i en fejl, og om man bliver ramt af en straf. Der er masser af eksempler både på skyldige, der er gået fri, og på uskyldige, der er blevet fyret, skandaliseret eller ramt på anden vis," fnyser han.
Men han er ikke færdig:
"Den dag i dag går der arbejdsløse, tidligere topembedsmænd rundt, som er røget ud i mørket på grund af skandalejournalistik, mens andre fortsat beklæder deres høje poster, selvom kommissioner på baggrund af langvarige undersøgelser og utallige afhøringer har fældet ubønhørlig kritik af deres embedsførelse".
Det er ifølge Munch helt tilfældigt, hvem der ender med at tage skraldet – det er "som at kaste med knive i en mørklagt sauna efter adskillige flasker vodka".
Ikke nok med det: Mens embedsmænd er færdige efter sådan en skandale, så kan politikere bare "lægge sig selv på køl i et par måneder eller i værste fald i et par år med fuld løn, for derefter at vende tilbage i fuld vigør, ofte mere populær end før skandalesagen".
Det er helt sikkert, at hvis Peter Loft havde skrevet bare halvdelen af pointerne i en regulær debatbog, så havde hele Danmark diskuteret bogen uden stop i 14 dage.
Jakob Nielsen
Chefredaktør, Altinget
Her begynder bogen simpelt hen at få sit eget liv. Ikke som kriminalroman, for der sker fortsat ingenting, og personerne har fortsat ingen replikker.
Men bogens sidste 200 sider er fyldt med detaljerede og nuancerede beskrivelser af forholdet mellem politikere og embedsfolk, som lige så godt kunne have stået i den lange rapport fra det såkaldte Dybvad-udvalg, som for et års tid siden med dystre miner advarede om, hvordan embedsmændenes faglighed var under pres fra en helt urimelig kombination af politikere, pressefolk og sociale medier.
Lægger op til debat
Det er selvsagt ikke Peter Loft, der skælder ud, men derimod bogens fiktive personer, og især den frelste og selvgode departementschef Munch.
Men det er helt sikkert, at hvis Peter Loft havde skrevet bare halvdelen af pointerne i en regulær debatbog, så havde hele Danmark diskuteret bogen uden stop i 14 dage.
Det gælder ikke mindst de vredesudbrud – ja ja, i form af indre monolog, selvfølgelig – som departementschef Munch kommer med, da det begynder at stramme til, og sagen er ved at ende i en kommissionsundersøgelse.
Det må for alt i verden ikke ske, tænker departementschefen.
For selv om han ikke har gjort andet end at gennemføre de demokratisk valgte politikeres ønsker, så ved han godt, at sådan en undersøgelse kan føre til kritik.
Dommere og advokater ved nemlig ikke ret meget om, hvordan et ministerium fungerer.
"Hvornår har en dommer sidst været ude i virkeligheden," tænker Munch.
Det er mig fortsat en gåde, hvordan man kan være 21 sider om at gå hen over Knippelsbro.
Jakob Nielsen
Chefredaktør, Altinget
"En kommission får normalt et par år til at gennemtrawle de beslutninger, som ministeriet har haft et par minutter til at træffe," funderer han videre og når frem til, at advokater og dommere aldrig "nogensinde i deres arbejdsliv står over for dilemmaer, valg og tvivlsspørgsmål af den kaliber, som er helt igennem dagligdags kost for en departementschef".
Det er – uanset om det er Munch eller Loft, der tænker tankerne – et forfriskende blik på nogle af de senere års store skandaler. Og selvfølgelig også et synspunkt, der kalder på modsigelse og debat.
Er det rigtigt, når Munch konstaterer, at embedsfolks faglighed ofte bare er et andet ord for vrangvillighed?
Jeg endte faktisk med at være godt underholdt af denne besynderlige bog og dens endeløse tirader om alt det, der er galt ved moderne politik - og medier!
Det er mig fortsat en gåde, hvordan man kan være 21 sider om at gå hen over Knippelsbro.
Men hvis man er typen, der sluger alle artikler om Instrukskommission, Minkkommission og FE-sagen, så vil man bære over med den manglende handling og i stedet lade sig fascinere af dette indblik i en departementschefens deprimerede diagnose af dagens Danmark.
Få GRATIS nyheder fra Danmarks største politiske redaktion
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/413/peter-loft.jpg)
Peter Loft
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/139/troels-lund-poulsen.jpg)