![](https://legacy.altinget.dk/images/person/5112/knud-aarup.png)
Lederkriser præger Danmark, men for to antropologer er fortidens 'høvdingeledelse' svaret på vores problemer
Christian Groes og Dennis Nørmark skriver sig ind i en aktuel diskussion om god ledelse og magtstrukturer. Selvom forfatterne mangler præcision, præsenterer de en reel kritik af veletableret ledelsestænkning, skriver Knud Aarup.
![Selvom der er læring at hente i fænomenet 'høvdingeledelse', formår forfatterne ikke at rodfæste begrebet i en virkelig verden, skriver Knud Aarup.](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=2560,f=jpeg/https://legacy.altinget.dk/images/article/284705/128983.jpg)
![Knud Aarup](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/5112/knud-aarup.png)
Knud Aarup
Debattør, hovedbestyrelsesmedlem, Røde Kors Danmark, bestyrelsesmedlem den selvejende institution Måløvgård, faglig leder, Altingets socialpolitiske netværk, fhv. direktør, Socialstyrelsen![](https://legacy.altinget.dk/images/article/284705/128972-rating.jpg)
Når vi mødes i vores familie med vores voksne børn og svigerbørn, sker det rigtig ofte, at snakken falder på ledelse. Det handler som oftest om deres erfaringer med endnu en dårlig leder. Så i den forstand skriver Christian Groes og Dennis Nørmark sig også ind i en stadig, on-going diskussion i min familie.
"Dårlig ledelse er den største udfordring i danskernes arbejdsliv, og sådan har det været alt for længe," som de skriver i forordet. Man kunne måske tilføje: Især i den offentlige sektor.
Forfatterne er begge antropologer af uddannelse, og det er deres udgangspunkt. Kan man ved at nærlæse antropologiske studier af oprindelige folk og fortidens folkeslag og deres ledere – også kaldet høvdinge – finde løsning på den lederkrise, som Groes og Nørgaard mener, vi befinder sig i?
De ønsker at finde en alternativ fortælling om, hvad ledelse er eller kunne være. Det har de med deres antropologiske baggrund valgt at kalder 'høvdingeledelse'. Derfor har bogen den lidt mærkelige titel 'Gid min chef var høvding'.
"Fra røvhuller til høvdinge"
Bogen er inddelt i syv kapitler, som udfolder en udvikling gennem bogen "fra røvhuller til høvdinge".
Det betyder, at bogen i kapitel et ser på de mange nutidige dårlige ledere – røvhullerne. I kapitel to ser de på forskellen mellem den gode og den dårlige chef og på, hvordan magt hænger sammen med ledelse.
Kapitel tre gennemgår, hvad høvdingeledelse er i sin oprindelige form. I kapitel fire når de så frem til en række beskrivelser af, hvordan "høvdingeledelse" kan se ud i en moderne udgave.
Forfatterne ender alt for ofte med at forfalde til anekdotiske fremstillinger eller mere eller mindre selvopfundne og banale modsætninger imellem yderpunkter.
Knud Aarup
De sidste tre kapitler handler i en eller anden forstand om, hvordan man kan skubbe til udviklingen af en ny ledelseskultur i dag.
Der gives forskellige konkrete eksempler på ledere, som Groes og Nørmark ville kalde "høvdingeledere", og det afsluttende kapitel syv har næsten karakter af en selvhjælpsbog i at finde eller selv blive en "høvdingeleder".
Når forfatterne koger 'høvdingeledelse' ned til en maggiterning, sker det med ord som ydmyghed, tjenende, lydhør, generøs, selvironisk, sårbar og god til at sætte sig i andres sted.
De opstiller til sidst 12 sådanne kendetegn ved "høvdingelederen". Besidder man som leder mere end ni, er man "tæt på at være ægte høvding".
En 'høvdingeleder' har sans for diversitet og kan løse konflikter på en uegennyttig måde. Hun kan fortælle historien om, hvorfor virksomheden er til, og hvor den kommer fra. Hun er visionær.
Jeg vil ikke gennemgå alle de 12 træk, men fortsæt selv listen af positive medmenneskelige egenskaber. Her kunne forfatterne måske have stillet sig spørgsmålet om, hvorvidt man kan slutte fra ledelse af et folk eller en stamme, som det sker i antropologien, til ledelse af en institution, en virksomhed eller en organisation. Men det gør de ikke.
Forfattere glemmer kontekst
Jeg får selv den fornemmelse, at begrebet 'høvdingeledelse' så at sige forsvinder imellem fingrene på os, fordi forfatterne ikke formår at rodfæste det i en virkelig verden i sådan en rigtig levende organisation, som de fleste af os kender.
Et af deres egne positive eksempler er Dansk Design Center. Men det er og bliver en meget enestående organisation, som ikke ligner mange andre.
På samme måde har de fundet en række mere eller mindre excentriske ledertyper, som agerer helt uden for en almindelig "rugbrøds organisations"-rammer, og som derfor ikke bidrager til at skabe forståelse for begrebet 'høvdingeledelse'.
Når der nu er 4.000 daginstitutioner eller 98 kommuner og et meget stort antal sygehuse i Danmark, og når ledelsesudfordringerne synes så store i den offentlige sektor, hvorfor vælger forfatterne ikke konkrete eksempler og analyser af mere typiske danske organisationer, virksomheder eller institutioner?
Forfatterne ender alt for ofte med at forfalde til anekdotiske fremstillinger eller mere eller mindre selvopfundne og banale modsætninger imellem yderpunkter.
Et særligt slemt eksempel er gennemgangen af magtens typer i kapitel to, hvor de vælger at bruge anekdoter fra filmselskabet Zentropa eller Donald Trump til at illustrere deres pointer.
På to punkter synes jeg, bogen svigter læserne alvorligt. Det første drejer sig om den manglende præcision og dybde i synet på det, som forfatterne kalder den angelsaksiske ledelsestradition.
Groes og Nørmark giver en række gode eksempler på den fuldstændige vanvittige glorificering og heltegørelse af virksomhedsledere, som har forfulgt os til i dag.
Knud Aarup
Det boost, som kom i 1980'erne med fokus på både en større helhedsorientering, i forhold til hvad ledelse omfatter, eksempelvis repræsenteret ved Tom Peter & Robert Watermans 'In search of Excellence' eller fokus på betydningen af lederes menneskeorientering, som er repræsenteret ved eksempelvis Ken Blanchards 'The one minute magager', er helt fraværende.
Begge disse retninger øgede kompleksiteten i tænkningen om ledelsesgerningen og flyttede dagligdagsledelse væk fra nogle af de karikaturer, som Groes og Nørmark gør brug af i kapitel to.
Man kunne bare have valgt at bruge nogle af de glimrende bidrag, som Steen Hildebrandt har beriget os med. Det andet drejer sig om magtbegrebet.
Jeg er ikke sikker på, at forfatterne yder Michel Focault retfærdighed i deres fremstilling af hans magtbegreb, og det er i øvrigt en meget summariske gennemgang af magtbegrebets teorihistorie, som helt overser den mangeårige tradition inden for eksempelvis politologien fra Weber til såkaldte elitister som Charles Wright Mills.
Her ville forfatterne have kunnet finde masser af bidrag til at nuancere sammenhængen mellem magt og ledelse.
Dårlig ledelse hærger det offentlige
Så meget for kritik. Når jeg alligevel synes om bogen, skyldes det for det første kritikken af ledelsestænkningen og ledelsesforherligelsen og den sammenhæng, forfatterne etablerer til New Public Managements fremkomst i 1990'erne.
New Public Management har i den grad hærget den offentlige sektor de seneste godt 40 år og har på rigtigt mange områder skadet tilgangen til ledelse. Groes og Nørmark giver en række gode eksempler på den fuldstændig vanvittige glorificering og heltegørelse af virksomhedsledere, som har forfulgt os til i dag.
Der er læring om ledelse at hente i fænomenet 'høvdingeledelse'.
Knud Aarup
De nævner, hvad der sker, når lederne får ekstreme lønninger. De helt urimelige eksempler fra den private sektor på direktørlønninger, som er 200 til 300 gange medarbejdernes løn, som topledere især i USA er kommet op på, taler for sig selv.
Forfatterne har helt ret i, at dét er med til at øge afstanden imellem lederen og de ansatte – i modsætning til, hvis lederen havde været en "høvding".
De viser i de sidste kapitler, hvordan man godt kan ændre tilgangen til ledelse, selvom det er svært og kræver ændring af kulturen i vores organisationer.
Der er måske lidt for meget "wishful-thinking" over deres forslag, men lad det være.
Den anden grund til, at jeg trods fejl og mangler er positiv, handler om selve ideen bag bogen: Hvorfor bruge en antropologiske tilgang til forståelse af, hvad ledelse er i dag?
De giver selv svaret på side 125:
"I en tid med klimakatastrofer og globale krige kan man næppe hævde at det moderne menneske har tilpasset sig efter bedste evne. (…) Hvis vi ikke gør noget for at ændre historiens gang, søge nye værdier og afvise alfahannner med dominerende træk, som lyver og bedrager deres befolkninger, kan vi ikke tilbyde nye generationer et håb. (…) Skal vi overleve, må vi tilpasse os og genfinde bæredygtige livsformer."
Det er derfor, at det er et forsøg værd at finde nye veje for fremtiden i de oprindelige folks levevis.
Der er læring om ledelse at hente i fænomenet 'høvdingeledelse', og forfatterne viser, at antropologiens blik for andre måder at lede på kan bruges i en nutidig sammenhæng. På trods af mangler, problemer og en lidt for lang bog giver jeg 'Gid min chef var høvding' fire A'er.
Få GRATIS nyheder fra Danmarks største politiske redaktion
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/5112/knud-aarup.png)
Knud Aarup
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/15807/christian-groes.jpg)
Christian Groes
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/7664/dennis-noermark.jpg)