Filosof: Derfor minder Støjbergsagen om Trumps rigsretssag
KRONIK: Inger Støjbergs støtter taler på en anden frekvens og omformer instrukssagens kerne. Det er nærliggende at trække en parallel til rigsretssagen mod Donald Trump, skriver Silas Marker.
![Journalister kan i al evighed forsøge at fastholde, at instrukssagen handler om lovbrud. Men for Støjbergs allierede handler sagen om barnebrude, frihed og danskhed, skriver filosof.](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=2560,f=jpeg/https://legacy.altinget.dk/images/article/195192/67688.jpg)
![Silas Marker](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/28286/silas-marker.jpeg)
Silas Marker
Filosof og forfatterAf Silas Marker
Filosof og forsker ved Center for Information og Boblestuder på Københavns Universitet
Over 7.000 personer har støttet Inger Støjberg (V) med i alt næsten 330.000 kroner gennem Nye Borgerliges kampagne for den tidligere udlændinge- og integrationsminister.
Velvidende – må vi formode – at loven blev brudt i hendes ministerium på hendes vagt. Hvad er det, der driver dem?
"Nej til barnebrude og islam," lyder svaret støtterne. Men det giver ikke umiddelbart mening for de fleste jurister, journalister og politikere i rød blok, for sagen handler slet ikke om det, men om jura. Gav Støjberg instruks til at bryde loven eller ej?
Alle indlæg hos Altinget skal overholde de presseetiske regler.
Debatindlæg kan sendes til [email protected].
På kampagnens hjemmeside kan vi læse, at "vi støtter Inger Støjberg, fordi vi ønsker et Danmark baseret på danske værdier med respekt for frihed, folkestyre og ligestilling mellem kønnene."
Her står der intet om jura, procedurer og processer. "Sagen mod Inger" er ifølge hjemmesiden "politisk og sat i værk af venstrefløjen og Radikale Venstre for at svække kampen for danske værdier."
Støjbergs støtter taler på en anden frekvens end juristerne, og det omformer sagens kerne for dem.
Silas Marker
Filosof og forsker ved Center for Information og Boblestuder på Københavns Universitet
Med andre ord: Du kan vælge mellem at være imod Støjberg eller være for frihed, folkestyre og ligestilling. Hvad vælger du?
To sprogspil kolliderer
Vi står med to helt forskellige sprogspil med hver deres gyldige og ugyldige træk.
Begrebet sprogspil stammer fra den østrigske filosof Ludwig Wittgenstein og udtrykker idéen om, at sproglige og sociale situationer fungerer som et spil skak.
Der er en række mål, som man skal opnå for at vinde (sætte modstanderen skakmat), en række lovlige træk (løberen rykkes diagonalt) og nogle ulovlige træk (man må ikke flytte sin bonde seks felter frem i ét træk, og gør man det alligevel, spiller man bare ikke skak mere).
I sagen om Støjberg finder vi blandt journalister og fagfolk et administrativt sprogspil, hvor man for alt i verden ikke må bryde loven, og hvor man skal overholde gældende regler for procedurer og processer. Gør man ikke det, ryger man ud.
En kamp mellem fjender
Over for det administrative sprogspil har vi det politiske, hvor politik skal forstås i forlængelse af den tyske retsfilosof Carl Schmitt, nemlig som en kamp mellem fjender, som han skrev i sin lille bog 'Der Begriff des Politischen' fra 1932.
Her er det vigtigste spørgsmål ikke "overholder vi loven?", men derimod "gør vi det rigtige?" Inger Støjbergs "vi" – vennerne – er de frihedselskende, demokratiske og ligestillede danskere.
De – fjenderne – er de formørkede muslimer og deres allierede blandt venstreorienterede og radikale. Det er netop dét, som Støjbergs støtter lægger vægt på.
Uanset om hun brød loven eller ej, og uanset om hun gjorde det med vilje eller ej, gjorde hun det rette, for hun kæmpede for Danmark.
Politisk magtkamp afgør sagens kerne
De to sprogspil taler kun dårligt sammen. Reglerne i skak er sjældent særlig brugbare, når man skal lægge en kabale.
Derfor kan journalister herfra og i al evighed forsøge at fastholde, at sagen handler om lovbrud og ikke barnebrude, når de interviewer Støjbergs allierede. For den handler om barnebrude, frihed og danskhed for Martin Henriksen (DF), Peter Skaarup (DF) og Pernille Vermund (NB).
Det kan lyde paradoksalt, men hvad sagen om Støjbergs instruks i virkeligheden handler om, er ikke objektivt. Det er politisk.
"Sagens kerne" ligger ikke bare derude og venter på, at vi opdager den. Den er tværtimod et spørgsmål om det, som den argentinske filosof Ernesto Laclau kalder "politisk artikulation", og at afgøre, hvad sagen virkelig handler om, bliver afgjort i en politisk magtkamp.
Vi kan ikke erkende virkeligheden i sig selv uden for sproget, så hvis Støjberg lykkes med at få det hele til at handle om islam versus danskhed ved at overbevise tilpas mange om det, er det dét, der er sagens kerne.
Det er derfor, at det er så vigtigt, om man kalder sagen "barnebrudssagen," "Støjbergsagen" eller "sagen om den ulovlige instruks."
Får næppe konsekvenser for opbakningen til Støjberg
Instrukskommissionens undersøgelse og en eventuel rigsretssag kan selvfølgelig få personlige konsekvenser for Støjberg.
Men den kommer næppe til at få betydning for hendes opbakning eller for støtten til Nye Borgerlige, der siger god for hende med en indsamling.
For når man donerer til en annoncekampagne for Støjberg og mener, at der er en "klapjagt" på hende, spiller man et helt andet sprogspil end instrukskommissionen. Så handler det om politik, ikke jura og proces.
Husk, at der ikke bare er tale om en lille politisk uenighed om randzoner, kronekursen eller en ubetydelig omfartsvej. Det er tværtimod selve danskheden, friheden, folkestyret og ligestillingen, der er på spil, og vi er under decideret angreb, som Nye Borgerliges formand, Pernille Vermund, har sagt.
Hvem ville kunne se sine børnebørn i øjnene og sige, at man satte alt det over styr på grund af nogle sølle, ligegyldige regler?
Minder om rigsretssagen i USA
Det er nærliggende at trække en parallel til USA's præsidents Donald Trumps rigsretssag, der som bekendt aldrig blev til noget.
Selv hvis han var blevet dømt, ville hans mange trofaste støtter næppe have forladt ham, men tværtimod set det som et uretfærdigt angreb fra venstrefløjens side og en bevidst prioritering af jura over Amerikas storhed. For trumpstøtterne handler det ikke om processer, men om venner og fjender, om os og dem.
Herhjemme vil et politisk flertal nedsætte en kommission, der skal undersøge, om regeringen håndterede coronakrisen rigtigt. Det er selvfølgelig spændende for politiske nørder at finde ud af, men det vil næppe have den store effekt på den tårnhøje opbakning til regeringen.
Hvordan regeringens håndtering af krisen vil blive husket, bliver afgjort i et andet sprogspil. Hvad der er vigtigt her, er den massive iscenesættelse af statsminister Mette Frederiksen (S) som befolkningens ven og beskytter, hvordan hun både kan være hjertevarm, gå i striktrøjer, synge falsk og spise ostemadder og samtidig løfte den moderlige pegefinger og fortælle os, at vi skal stå sammen og udvise samfundssind.
Støjbergs støtter husker kampen for friheden
Den slags kan samle folk, skabe fællesskab og ikke mindst give følelsen af, at vi er på rette kurs, hvilket bekræftes af hendes og regeringens meningsmålinger.
Det er dét, som vi husker. Ligesom Trumps støtter husker, at han sloges for at gøre USA stort igen, og Støjbergs støtter vil huske og mærke helt nede i maven, at hun kæmpede for friheden og ligestillingen, mens de venstreorienterede landsforrædere angreb både hende og danskheden.
Så betyder det langt mindre, hvad en kommission af tørre djøfere skulle komme frem til angående processen. Det lever man nok med.
Støjbergs støtter taler på en anden frekvens end juristerne, og det omformer sagens kerne for dem. At sige, at dét er ikke at tale ned til nogen eller tro, at de er dumme eller bare handler i deres følelsers vold. De ved udmærket, hvad de gør.
Det er tværtimod en simpel erkendelse af, at følelser, fællesskaber og fjendskaber er afgørende i politik. Noget, der bekræftes af forskningen og et utal af store politiske begivenheder gennem historien.
Få GRATIS nyheder fra Danmarks største politiske redaktion
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/28286/silas-marker.jpeg)