Humanister: Hvorfor favoriserer dansk lov stadig det religiøse livssyn i 2022?
Det er et problem, at dansk lovgivning tolker retten til religionsfrihed alt for snævert, fordi staten rangerer borgernes livssyn i et hierarki, hvor dem med et religiøst livssyn står øverst, skriver Humanistisk Samfunds forkvinde, Lone Ree Milkær.
![Som borger i Danmark bliver man stadig i det 21. århundrede i alt for mange tilfælde konfronteret med statens favorisering af et religiøst livssyn – mere specifikt det luthersk evangelisk kristne, skriver forkvinde Lone Ree Milkær fra Humanistisk Samfund.](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=2560,f=jpeg/https://legacy.altinget.dk/images/article/258691/97189.jpg)
Lone Ree Milkær
Forkvinde, Humanistisk SamfundDanmark er en sekulær stat, siger vi til os selv og hinanden – og rynker lidt på næsen af de lande, som vi ikke så gerne vil sammenligne os med, hvor religion spiller en meget eksplicit rolle i lovgivningen.
Religionsfriheden er en af de ting, vi trækker frem, når vi gerne vil demonstrere vores sekularisering, men den er også et glimrende eksempel på, at vi hænger fast i forældede opfattelser af borgernes livssyn. I den diskussion er mange stolte af, at vi har religionsfrihed, men ikke religionslighed. Det, synes jeg ikke, er noget at være stolt af.
For det første mener jeg, at lighed er et ideal at stræbe efter, og for det andet synes jeg ikke, at staten burde forskelsbehandle borgerne baseret på, om de har et religiøst livssyn eller ej.
I Danmark har vi frihed til at tro, hvad vi vil, og det er selvfølgelig bedre end mange andre steder, men det er også tydeligt, at det er "mest rigtigt" at have en eller anden form for religiøst livssyn, og at kristendommen er den bedste for Danmark og danskerne.
Loven tolker religionsfriheden alt for snævert
Det er ikke et problem i sig selv, at religionsfriheden beskytter religiøse menneskers rettigheder, men det er et problem, at man i dansk lovgivning fortolker rettigheden alt for snævert.
I international ret og i tråd med virkeligheden i det 21. århundrede, hvor "nons" er den hurtigst voksende livssynskategori på verdensplan, er rettigheden nemlig meget bredere.
Altinget kunne passende nøjes med at kalde sit nye medie "Altinget Etik" og ikke favorisere den religiøse måde at gå til verden på
Lone Ree Milkær
Forkvinde, Humanistisk Samfund
I FN's menneskerettighedskonvention taler man om "freedom of religion or belief," og jeg beklager, at jeg bruger den engelske betegnelse, men det er der en pointe med. Rettigheden er nemlig oversat til "religions- og trosfrihed" på dansk, og i den oversættelse forsvinder foreninger som min ud af samtalen.
"Belief" er ikke det samme som "tro". "Belief" er et bredt begreb, som ikke indeholder en kvalitativ vurdering af livssyn og som eksplicit indeholder både religiøse og ikke-religiøse livssyn. Så går det bedre med den europæiske menneskerettighedskonvention, som har en paragraf om samvittigheds- og religionsfrihed.
Jeg synes, at man kunne nøjes med "livssyn" som overordnet kategori – også i dansk lovgivning. På den måde ville man undgå at rangere borgernes livssyn i et hierarki, hvor dem med et religiøst livssyn står øverst. Det ville åbne for en bredere forståelse af livssynets betydning for etiske, moralske og eksistentielle overvejelser – også i den offentlige debat. Af samme årsag kunne Altinget passende nøjes med at kalde sit nye medie "Altinget Etik" og ikke favorisere den religiøse måde at gå til verden på.
Lad nordiske naboer inspirere til ny livssynslov
I Humanistisk Samfund synes vi, at den danske stat bør behandle alle livssyn på den samme måde – religiøse som ikke-religiøse. Der findes masser af forbilleder i de lande, som vi gerne vil sammenligne os med.
I Norge har man en helt ligestillet livssynslovgivning, hvor alle anerkendte livssyn – hvilket inkluderer de sekulære humanister – nyder samme privilegier fra staten, og de kan eksempelvis foretage juridisk gældende vielser og er repræsenterede i livssynsundervisningen i folkeskolen.
På Island kan man selv bestemme, om den livssynsskat, man kan vælge at betale over skatteindbetalingen, skal gå til den humanistiske forening eller til en af de andre anerkendte livssynssamfund. Vi mangler at tage den helt grundlæggende diskussion af statens holdninger til borgernes livssyn og at diskutere, hvad en sekulær stat er i det 21. århundrede.
I den diskussion er det selvfølgelig vigtigt at skelne mellem den danske stat og det danske samfund, men samtidig at anerkende, at man ikke kan skille det ene fra det andet. Det lyder måske paradoksalt, men det er, fordi det er det. De rammer, som staten sætter, påvirker samfundet, og på samme måde bør samfundsudviklingen påvirke staten.
Lad os lave en lovgivning, der ikke favoriserer specifikke livssyn, og lad os håbe, at det smitter af
Lone Ree Milkær
Forkvinde, Humanistisk Samfund
Borgere mærker statens favorisering
Da den skotske humanistorganisation fik juridisk vielsesbemyndigelse i 2015, mangedobledes antallet af humanistiske bryllupper, fordi ceremonien fik et officielt stempel og blev anerkendt som en rigtig vielse på linje med andre livssynsbaserede ceremonier.
Men som borger i Danmark bliver man stadig i det 21. århundrede i alt for mange tilfælde konfronteret med statens favorisering af et religiøst livssyn – mere specifikt det luthersk evangelisk kristne.
Det gælder for eksempel, når man skal have navngivet sit barn, eller når et dødsfald skal registreres. Det gælder i folkeskolen, hvor der undervises i kristendomskundskab, og det gælder, når man på hospitaler, i militæret eller på universiteter har brug for eksistentielle samtaler eller omsorg.
Lad os lave en lovgivning, der ikke favoriserer specifikke livssyn, og lad os håbe, at det smitter af, så vi får et livssynsåbent samfund, hvor alle stemmer har lige meget vægt.