Jarl Cordua: Søren Pape består ikke tryktesten som statsministerkandidat med glans
Søren Pape har genrejst sit parti og sikret det fremgang. Men måske er ”fribilletternes tid” forbi? Partiformanden bliver nu tryktestet, og det gode spørgsmål er, hvad det gør ved De Konservatives vælgeropbakning, skriver Jarl Cordua.
![En uventet pludselig borgerlig valgsejr vil udløse et rivegilde i blå blok om statsministerposten, skriver Jarl Cordua.](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=2560,f=jpeg/https://legacy.altinget.dk/images/article/257833/96042.jpg)
![Jarl Cordua](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/3361/jarl-cordua.png)
Jarl Cordua
Radiovært, kommentatorSiden 2019 har valgperioden for Søren Pape lignet nærmest ét langt triumftog med fremgang på fremgang.
Den har budt på tilgang fra markante Venstre-overløbere som Marcus Knuth og Britt Bager, et meget flot valg ved kommunalvalget med markant flere borgmesterposter over hele landet og endelig en efterhånden lang perlerække af meningsmålinger, hvor vælgere peger på De Konservative som det største borgerlige parti.
Nu er den konservative formand imidlertid ved at løbe ind i en række sager, der tester partiformanden både på hans personlige og politiske troværdighed.
Søren Pape fortjener enorm respekt for at have genrejst sit parti fra at være nærmest udryddelsestruet ved valget i 2015, hvor partiet fik sit ringeste folketingsvalg siden sin stiftelse med kun 3,4 procent af stemmerne, til nu at være tilbage med stærke tal i meningsmålingerne på omkring 15 procent plus minus to procent, der giver mulighed for at fravriste Venstre positionen som borgerlig bejler til statsministerposten.
I de seneste måneder har billedet været lidt grumset. I målingerne fra Megafon, Gallup og Epinion er De Konservative større end Venstre, mens den ugentlige måling, der laves af meningsmålingsinstituttet Voxmeter, længe har haft Venstre en knivspids større end De Konservative.
Helt indlysende for alle er De Konservative og Venstre hinandens rivaler, og dermed ligger det i luften, at en uventet pludselig borgerlig valgsejr vil udløse et rivegilde i blå blok om statsministerposten.
Helt indlysende for alle er De Konservative og Venstre hinandens rivaler, og dermed ligger det i luften, at en uventet pludselig borgerlig valgsejr vil udløse et rivegilde i blå blok om statsministerposten
Jarl Cordua
Imidlertid kan disse eventuelle bekymringer holdes i ave ved blot at betragte de samme målinger, der ikke siden perioden før jul har vist skyggen af et blåt flertal. Indtil videre har Pape da også undladt at erklære sig som statsministerkandidat ved siden af Jakob Ellemann-Jensen.
I Venstre betragter man dog klart Pape som de facto statsministerkandidat, der bare venter på det rigtige øjeblik, som nok først vil vise sig, hvis der viser sig et blåt flertal i meningsmålingerne under en kommende valgkamp.
Hos De Konservative har man tilsyneladende ikke øjnet mange fordele for Pape, hvis han erklærer sig som statsministerkandidat forinden.
Tværtimod vil meldingen virke som en åben invitation til politiske modstandere og pressen til at gå ham efter i kortene og trykteste Pape, så det har man naturligt nok villet undgå.
Frustrationen i Venstre over, at Pape i deres øjne har formået at flyve under radaren, har til gengæld været udtalt. Mest eksplicit af tidligere finansminister Claus Hjort Frederiksen, der i januar i Berlingske antydede, at Pape kørte på fribillet og derfor ikke udsat for samme tryktest, som Mette Frederiksen og Ellemann, netop på grund af sit ikke-erklærede statsministerkandidatur.
Men måske er ”fribilletternes tid” for Pape forbi? En del tyder på det.
Mest iøjnefaldende har Ekstra Bladet i nogle uger kørt en kampagne mod Pape for at få ham til at forklare sin formandsløn og den bilordning med chauffør, som hans parti har stillet til rådighed. Længe ville Pape ikke ud med, at partiet oveni hans folketingsløn på 718.000 kroner honorerede ham med ekstra 600.000 kroner som formandsløn.
Sammenlagt ligner det en løn på 1,3 millioner kroner, som er i omegnen af det, som ministre får. Det kontroversielle ligger dog i, at selve formandslønnen er et nybrud hos De Konservative, mens en tilsvarende ordning længe har været kutyme hos formænd for Venstre og Socialdemokratiet.
Mest iøjnefaldende har Ekstra Bladet i nogle uger kørt en kampagne mod Pape for at få ham til at forklare sin formandsløn og den bilordning med chauffør, som hans parti har stillet til rådighed
Jarl Cordua
Forinden havde formanden i en kampagnevideo forsøgt sig med at sidestille sin egen situation med de almindelige bilejere, der nu blev ramt af de høje benzinpriser. Ekstra Bladet så straks muligheden for at udstille Pape som overpriviligeret partiboss, der forsøgte at iscenesætte sig selv som værende i samme båd som gennemsnitsdanskeren.
Selve bilen, der transporterer K-formanden rundt i landet, er en brugt ”dieselhakker” af en Volvo SUV med seks år på bagen. Alligevel blev den af Ekstra Bladet præsenteret som ”luksusbil” om end, at den i sammenligning med ministerbiler næppe skiller sig ud. Det skulle da lige være drivmidlet, der er ude af trit med den generelle politiske målsætning om CO2-nedbringelse, og De Konservatives eget image som de grønne borgerlige.
Selvom de øvrige medier ikke helt på samme måde har kunnet se det stærkt kontroversielle i sagen, der heller aldrig nåede Lars Løkke-niveauet, så får Pape ingen topkarakter for sin håndtering af den. Undervejs forfulgte De Konservative en offensiv strategi med at kræve, at Ekstra Bladets chefredaktør også skulle udlevere sin lønaftale.
Når der ses bort fra Lars Løkke, så har det aldrig været stilen for seriøse statsministerkandidater at ligge i offentlig polemik og infight om deres lønvilkår med Ekstra Bladets chefredaktør. Sagen endte da også med, at Pape i sidste uge selv rykkede ud med beløbet.
Sagen efterlader et indtryk af en både ærekær formand, der nu er faldet lidt ud af rollen som ”folkets mand”. Måske har det ændret offentlighedens opfattelse af den ”jævne og ligefremme” toppolitiker fra Viborg, at han nu som noget naturligt kræver visse privilegier for at tjene folkets interesser. Det er næppe et billede af ham, der virker som fluepapir på vælgerne.
De Konservative mener selv, at deres klare politiske profil, som de sande borgerlige, og i mindre grad Venstres interne kollaps, bør tilkendes æren for partiets store succes i meningsmålinger.
Pape har således ved flere lejligheder i valgperioden distanceret sig fra Venstres pragmatisme, når det kommer til størrelsen af den offentlige sektor og krav om skattelettelser ved at tone rent flag på disse områder.
Mest markant ved en landsrådstale i 2020, hvor de offentlige udgifter ikke måtte stige, men enten skulle holdes i ro eller ligefrem falde. I Venstre hæftede man sig ved, at Pape dengang ålede Venstres skattestop som værende alt for uambitiøst, da De Konservative havde masser af idéer på lager til at kunne gennemføre de af dem krævede skattelettelser.
Når Venstre kontroversielt måtte holde sig ude af politiforlig og forlig om kriminalforsorg, så medvirkede De Konservative gerne i samme ombæring til sammen med regeringen at sætte skatten op blandt andet med moms på kunstnerisk arbejde. En moms, der nu senest er blevet kritiseret i en uvildig ekspertredegørelse.
Det var dog klogt at gå med i forligene dengang og gjorde åbenbart et godt indtryk på vælgerne, der i stigende tal er søgt væk fra Venstre og over til De Konservative.
Det var dog klogt at gå med i forligene dengang og gjorde åbenbart et godt indtryk på vælgerne, der i stigende tal er søgt væk fra Venstre og over til De Konservative.
Skulle nogen bekymre sig om velfærden, så skulle Pape nok finde pengene til de ældre, sundhed og politiet, og vel at mærke uden at skatten steg.
I oktober gentog partiets politiske ordfører Mette Abildgaard synspunktet, hvor Venstre samtidig blev skoset for at ville bruge milliarder af kroner på den offentliges sektor.
Men i et interview mandag aften med Jyllandspostens Niels Thulesen Dahl talte Pape nu åbent om, at tiden var inde til at løbe fra standpunktet om nulvæksten i den offentlige sektor: ”Vi kommer til at revidere, om vi stadig kan stå på mål for det. Om det stadig kan hænge sammen.”
Pape henviste nu til ”virkeligheden” og pegede på de stigende udgifter til forsvaret, som følge af den russiske sikkerhedstrussel og til de mange flere ældre.
Man måtte revidere planerne sagde han på JP-mødet og ”selvfølgelig kommer det til at koste noget”. Det lyder ikke som skattelettelser. Snarere tværtimod.
Det er dog ikke nyt, at de konservative selv længe har krævet, at Danmark lever op til den to procents målsætning, som politikerne nu langt om længe bredt har vedtaget, skal opfyldes. Den stigende andel af mange omkostningskrævende ældre, som vil komme, har imidlertid også længe været en kendt sag.
Det er mange år siden, at disse mennesker lod sig føde, og det bør ikke overraske Pape at danskerne lever længere og at det vil kræve benhård økonomisk prioritering hos politikerne, hvis ældre skal opnå en ordentlig ældreservice med pleje og rengøring.
Alt dette overrasker åbenbart den konservative formand, der immervæk har været i toppolitik i snart otte år. Det lyder ikke troværdigt.
Men det er nok klogt at justere kursen nu inden en valgkamp, der kan komme allerede til efteråret. Den konservative formand har tilsyneladende indset, at vælgerne næppe betror ham en statsministerkandidats troværdighed, når det gælder ældres velfærd, hvis han ikke forlader positionen om, at det sagens kan ske ved at skære lidt hist og her i den offentlige sektor.
Den er så overladt til Nye Borgerlige og Liberal Alliance, der nu anklager De Konservative for at blive socialdemokrater. Hos Venstre kan de godte sig over det, de mener, er De Konservatives zig-zag-kurs, der eroderer Papes troværdighed.
Det er bemærkelsesværdigt, at et par velvalgte spørgsmål fra en forberedt kommentator fra Jyllands-Posten på et øjeblik lukker luften ud af de konservatives højprofilerede økonomiske politik, som man har ført siden 2019.
Det må være en formands opgave at sikre, at man ikke løber ind i for mange af den slags fejlvurderinger, hvis altså planen stadig er, at de konservatives formand skal være Danmarks næste statsminister?
Jarl Cordua
Der har også været en sag på udlændingeområdet i løbet af foråret, der har udstillet, at de konservatives formand og hans udlændingeordfører Marcus Knuth har haft problemer med at vurdere sagerne rigtigt. De konservative har længe gerne fremstillet sig som strammere i udlændingeområdet i forhold til både regeringen og Venstre.
Det endte med at man pludselig stod i en situation, hvor De Konservative ikke kunne være med i særloven for de mange ukrainere, som et stort flertal ellers gerne så tilgodeset i forhold til andre flygtningegrupper, fordi man var bange for at titusinder afghanere og andre flygtningegrupper kunne nå til Danmark i slipstrømmen fra Ukraine.
Ved seneste opgørelse fra Udlændinge- og Integrationsministeriet, som er fremkommet efter et spørgsmål fra netop Marcus Knuth, viser det sig, at under fem ikke-ukrainere har opnået asyl. Dermed fremstår de konservative mere som udygtige parlamentarikere end ”hårde hunde" på udlændingeområdet.
Det må være en formands opgave at sikre, at man ikke løber ind i for mange af den slags fejlvurderinger, hvis altså planen stadig er, at de konservatives formand skal være Danmarks næste statsminister?
Spørgsmålet er da også om vælgerne kan regne med flere overraskelser og kovendinger fra Søren Pape inden valget? Pape er ved at blive tryktestet, og det gode spørgsmål er, hvad det gør ved De Konservatives vælgeropbakning.
Få GRATIS nyheder fra Danmarks største politiske redaktion
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/8985/marcus-knuth.jpg)
Marcus Knuth
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/8119/britt-bager.jpg)
Britt Bager
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/4256/jakob-ellemann-jensen.jpg)