Professor: Scavenius' drøm om et ekspertvælde udhuler demokratiet
Ifølge Theresa Scavenius skal politik bygge på viden i stedet for holdninger, interesser og følelser. Men vi har ikke evidens for, at hverken interesser eller holdninger går ud, blot fordi evidens kommer ind, skriver Michael Baggesen Klitgaard.
![Scavenius har ikke holdt sig tilbage med budskabet om, at hun temmelig bredt anser kollegerne i Folketinget for mindre vidende om den politiske substans, de beskæftiger sig med, skriver Michael Baggesen Klitgaard.](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=2560,f=jpeg/https://legacy.altinget.dk/images/article/284092/127939.jpg)
![Michael Baggesen Klitgaard](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/8939/michael-baggesen-klitgaard.jpg)
Michael Baggesen Klitgaard
Institutleder og professor, Institut for Politik og Samfund, Aalborg UniversitetDa statsminister Mette Frederiksen (S) åbnede den politiske sæson med at undsige den del af velfærdsforliget fra 2006, som levetidsindekserer danskernes pensionsalder, gjorde hun den politiske spillebane større ved at suspendere en automatisk beslutningsregel.
Den går enkelt formuleret ud på, at Folketinget med faste intervaller beslutter at hæve pensionsalderen, i takt med at vores forventede restlevetid stiger.
Reglen blev indført i forbindelse med en stor velfærdsreform med rødder i en tilbagevendende politisk ømtålelig diskussion om efterlønsordningen. Ikke så få politikere havde på det tidspunkt brændt fingrene på især efterlønnen, og flere risikerede at gøre det i fremtiden.
På tværs af de toneangivende politiske partier opstod der derfor en interesse i en form for nationalt kompromis på hele området. Reformen omfattede derfor ikke blot efterlønnen, men også pensionssystemet med henblik på at sikre langsigtet finanspolitisk holdbarhed i takt med stigende levealder og ændret demografi med flere ikke-erhvervsaktive ældre.
Scavenius modsiger Frederiksen
Reformøvelsen bidrog så at sige til at afpolitisere pensions- og efterlønsområdet ved at tage emnet ud af spillebanen.
Nu har statsministeren bragt bolden tilbage i spil, og repolitiseret spørgsmålet om, hvornår danskerne rimeligvis kan trække sig ud af arbejdsmarkedet.
Alt imens statsministeren vil have en større politisk spillebane, vil Scavenius have en mindre.
Michael Baggesen Klitgaard
Professor, Aalborg Universitet
Det gjorde hun interessant nok i næsten samme øjeblik som Theresa Scavenius, løsgænger i Folketinget og stifter af det nye parti Grønne Demokrater, i et opslag på det sociale medie X slog til lyd for, at den politiske spillebane i Danmark er for stor.
Den bør, argumenterer Scavenius, begrænses af viden, sagkundskab og fakta på en måde, som mindsker udfoldelsesrummet for holdninger, interesser og følelser.
Skolepolitik, forskningspolitik, mediepolitik, klimapolitik med videre skal i højere grad formuleres og skabes på en platform af viden, som tillader os at organisere samfundet på en retfærdig og rationel måde.
Viden er konge, mens holdninger, ideologi og interesser er forstyrrende støj i bestræbelsen på at skabe det gode samfund.
Velfærd skal bygge på viden
Theresa Scavenius' politiske metode tilsiger, at vi på baggrund videnskabelig evidens vælger den eller de politiske løsninger, som giver mest mulig velfærd, uddannelse, sundhed, forsvar og klima for færrest mulige omkostninger.
Det giver mindre plads til politik og politikere. Så alt imens statsministeren vil have en større politisk spillebane, vil Scavenius have en mindre. Det kunne næsten lyde som om, at de vil noget helt forskelligt.
Mere sandsynligt er det imidlertid, at de er ude i ens ærinder og agerer i forlængelse af, hvad de vurderer, er gunstigt for deres respektive politiske muligheder.
Velfærdsforliget blev tilrettelagt af daværende statsminister Anders Fogh Rasmussen gennem et kommissionsarbejde, lang tids forberedelse af befolkningen, et bredt forlig med Socialdemokratiet og politiske konsekvenser, som ingen ville mærke førend hovedparten af de daværende toneangivende magthavere, selv var på pension.
Ved at sammenkæde spørgsmål om pensionsalder og tilbagetrækning med udviklingen i middellevetid i en regel, blev emnet reduceret til en teknisk øvelse, der reducerede den konstante vælgerpolitiske risiko, det er at have emnet på dagsordenen.
Viden, evidens og saglighed er vigtige komponenter i et velfungerende demokrati.
Michael Baggesen Klitgaard
Professor, Aalborg Universitet
Når statsministeren repolitiserer, er det med tanke på at placere sig selv og partiet i et forventet vælgerpolitisk gevinstdomæne, der skal skabes i slipstrømmen på Arne-konceptet med attraktive muligheder for tilbagetrækning.
Ligesom andre politikere, der gennem år og dag har argumenteret for, at saglig viden skal fylde mere i den politiske beslutningsproces, så gør Scavenius det nok i overbevisning om en symbiose mellem det, hun anser som den bedste viden og egne foretrukne politiske løsninger.
En overbevisning, der faktisk kommer frem i Grønne Demokraters principprogram.
Programmet udstikker linjer og prioriteringer på især det klima- og miljøpolitiske område, men påpeger også, at problemerne kan løses med eksisterende viden. Det eneste vi mangler, står der i programmet, er politikere, som bærer den pågældende viden ind i beslutningsprocessen.
Interesser og holdninger er demokratisk grundstof
Viden, evidens og saglighed er vigtige komponenter i et velfungerende demokrati. Derfor har vi regler for, at myndighedsbeslutninger skal træffes på sagligt grundlag.
Derfor kræver vi, at lovforslag indeholder en række informationer og oplysninger.
Hyppigt forberedes forslag i udvalg med ekspertrepræsentation, og vejen til vedtagelse går gennem processer med mulighed for debat og saglig oplysning. Processen er langt fra perfekt i Danmark.
I både Sverige og Norge er lovprocessen generelt bedre forberedt og stærkere forankret i sagkundskaben – det påpegede den første magtudredning i Danmark tilbage i 2003.
Men typisk er det også sådan, at folkevalgte beslutningstagere, og sådan en er Theresa Scavenius, finder noget viden mere brugbar end anden, fremhæver bestemte aspekter af videnskabelige undersøgelser men ikke andre, tillægger noget evidens stor betydning og anden evidens mindre.
Når politikere tager videnskaben i hånden, er det ofte som et redskab til at legitimere bestemte løsninger.
Michael Baggesen Klitgaard
Professor, Aalborg Universitet
Eller mere enkelt: Når politikere tager videnskaben i hånden, er det ofte som et redskab til at legitimere bestemte løsninger.
Hvis nogle erklærer sig uenige, kan de hævdes at negligere både viden og evidens.
Scavenius har ikke holdt sig tilbage med budskabet om, at hun temmelig bredt anser kollegerne i Folketinget for mindre vidende om den politiske substans, de beskæftiger sig med.
Politiske interesser og holdninger er demokratisk grundstof, og politiske beslutninger træffes ideelt på et grundlag af solid information og saglig oplysning.
Men vi har ikke evidens for, at hverken interesser eller holdninger går ud, fordi evidens kommer ind. Slet ikke på områder, hvor det interessepolitiske landskab er godt organiseret, og hvor store vælgerinteresser er på spil.
Få GRATIS nyheder fra Danmarks største politiske redaktion
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/8939/michael-baggesen-klitgaard.jpg)
Michael Baggesen Klitgaard
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/13615/theresa-scavenius.jpg)
Theresa Scavenius
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/49/mette-frederiksen.jpg)