Martin Lidegaard: Populismen skal bekæmpes - men ikke ved at udskamme dens tilhængere
KOMMENTAR: Populismen næres af verdensfjernhed. To konklusioner står derfor klar efter Trump-æraen snart er slut: populismen skal bekæmpes nådesløst, men de etablerede partier skal blive bedre til at bygge bro til de vælgere, der finder svar hos populisterne.
![Alt står og falder med, at Demokraterne nu forstår, hvor vigtigt det er at bygge bro til de vælgere, der så sig nødsaget til at stemme på Trump sidst, skriver Donald Trump.](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=2560,f=jpeg/https://legacy.altinget.dk/images/article/203290/76106.jpg)
Martin Lidegaard
FolketingsmedlemEt kort øjeblik skælvede verden. Rystende billeder fra det, vi troede, var verdens sikreste sted i verdens stærkeste nation, satte sig i os alle. Den amerikanske kongres invaderet, intimideret og tilsølet af blod fra fire dræbte amerikanere.
De to timers besættelse af det amerikanske parlament blev kulminationen på fire års mareridt i USA og i verden med Trump i spidsen. Og et punktum. Med håb om en ny start og en ny æra for både amerikansk politik og det transatlantiske samarbejde.
Derfor skylder vi os selv at stoppe op og tage de nødvendige konklusioner fra tiden med Trump. Hvad gik galt, hvad kunne vi have gjort bedre, hvad må vi lære af?
For mig står to konklusioner lysende klart. Både i forhold til Trump specifikt og i forhold til den populisme, som han blev den ypperste repræsentant for, og som i disse år sniger sig ind overalt i de vestlige demokratier i forskellige grader og variationer. Alle steder hjulpet godt på vej af en stigende social polarisering og de sociale mediers nådesløse logik og betydning i moderne politisk univers.
Dette indlæg er alene udtryk for skribentens egen holdning. Alle indlæg hos Altinget skal overholde de presseetiske regler.
Debatindlæg kan sendes til: [email protected].
For det første skal populister bekæmpes nådesløst. Når de lyver, skal det påpeges med fakta. Når de manipulerer, skal de tages på ordet. Når de bryder reglerne, skal de forfølges med retsstaten. Når de spreder deres slibrige fangarme ud i de øvrige politiske vande, skal der slås ring om de svageste led. Manglen på dialog med mine amerikanske kollegaer i det republikanske parti, er en af de ting, jeg i dag føler, jeg kunne have gjort bedre.
Men allervigtigst er det at afsløre, hvor få svar populisterne egentlig har på de reelle problemer, som de typisk peger og vælges på: social ulighed, globaliseringens fremmedgørelse, ukontrollabel migration, problemer med integration, magtarrogance og korruption hos etablerede partier. Langt de fleste populister nævner blot disse problemer, anerkender desperationen hos deres publikum, ser dem, men uden på nogen måde at anvise løsninger. For at løse problemet interesserer slet ikke populisten – det er jo netop problemet, som han eller hun baserer sin magtposition på.
At løse problemet interesserer slet ikke populisten – det er jo netop problemet, som han eller hun baserer sin magtposition på.
Martin Lidegaard
Hvilket fører mig til den anden konklusion. Alt for ofte bliver svaret på populisme fra de etablerede partier at lægge afstand til både populisten og dennes tilhængere. Ofte er der ligefrem en berøringsangst for overhovedet at anerkende, at der er nogle problemer. Enten fordi de etablerede partier typisk repræsenterer og repræsenteres af mere veletablerede, velbjergede og veluddannede dele af befolkningen, der mener at vide bedre. Eller fordi man simpelthen ikke har føling med de virkelige problemer, som trængte grupper eller en presset middelklasse kan opleve.
Det er præcis denne verdensfjernhed, som populismen lever af. Der er en grund til, at Trump - trods hans helt surrealistiske personlige attitude og åbenlyst usympatiske væsen - opnåede næsten halvdelen af stemmerne igen. Han foregiver at se og anerkende de mennesker, der er pressede i USA; han reflekterer deres følelser på en måde, som Demokraterne og den mere robuste del af det republikanske parti simpelthen ikke har været i stand til siden Obama. Det er et fatalt svigt – og den dybereliggende årsag til, at Trump både blev valgt og trods alt opnåede så pænt et resultat i anden omgang.
Alt står og falder med, at Demokraterne nu forstår, hvor vigtigt det er at bygge bro til de vælgere, der så sig nødsaget til at stemme på Trump sidst.
Og læren fra Trump er også entydig herhjemme: Vi bekæmper ikke populisterne ved at ignorere eller udskamme de brede skarer af mennesker, der støtter dem. Tværtimod bekæmper vi populismen og dens giftige væsen ved at anerkende, forstå og bygge bro til de mennesker, der i dag ikke føler sig set af andre eller deres problemer håndteret af nogen.
Ofte er de problemer komplekse, grundlæggende og svære at løse, og netop derfor er der brug for, at vi også i Danmark får et helt andet ambitionsniveau. Både når det handler om at bryde negativ social arv, fremme integrationen af alle uden for og sikre vores børn og unge bedre trivsel og løsninger på en ny tids nye udfordringer, herunder klimaet.
Det kræver langsigtede og fælles indsatser. Det kræver kompromiser henover midten i dansk politik, så vi sammen kan foretage de nødvendige investeringer i fremtiden. Ellers vil den sociale og demokratiske polarisering fortsætte med at vokse, også i vores land.
Og polarisering er præcis, hvad populisme næres af. Det lærte Trump os igen.
----
Martin Lidegaard (f. 1966) er folketingsmedlem for Radikale Venstre og formand for Udenrigspolitisk Nævn. Han er tidligere udenrigsminister og minister for klima, energi og bygninger. Lidegaard har desuden tidligere været formand for den grønne tænketank Concito. Kommentaren er alene udtryk for skribentens egne holdninger.
Få GRATIS nyheder fra Danmarks største politiske redaktion
![](https://www.altinget.dk/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.dk/images/person/107/martin-lidegaard.jpg)